Справа № 545/5456/22
Суддя: П’янова Я.В.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 р.Справа № 545/5456/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: П`янової Я.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської митниці на рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 15.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Грошова Н.М., м. Полтава, повний текст складено 21.06.23 року по справі № 545/5456/22

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської митниці

про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Ленінського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Полтавської митниці (далі також відповідач), в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову Полтавської митниці у справі про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 МК України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34000,00 грн;

- закрити провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю складу правопорушення;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень з Полтавської митниці на користь позивача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 992,40 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 15.06.2023 позов задоволено.

Скасовано постанову Полтавської митниці у справі про порушення митних прав № 0009/80600/22 від 17.02.2022, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

Справу про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022 за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України відносно ОСОБА_1 закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Полтавської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ухвалення рішення з невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наводить обставини справи та зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду справи не враховано того, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 93 МК України товари, транспортні засоби комерційного призначення, що переміщуються у митному режимі транзиту, повинні не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що факт митного оформлення ОСОБА_2 транспортного засобу згідно з митною декларацією від 25.08.2021 за № UA806020/2021/001946 є доказом, що такий автомобіль у будь-якому разі був переданий ОСОБА_1 у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзиту. Просить урахувати, що фактом передачі транспортного засобу слід вважати митну декларацію типу ІМ 40 АА № UA806020/2021/001946 від 25.08.2021 (дата здійснення митного оформлення автомобіля митною декларацією типу ІМ 40 АА № UA806020/2021/001946), подану ОСОБА_2 , що підтверджує юридичну і фактичну можливість користування і розпорядження транспортним засобом. З урахуванням наведеного, вказує на необґрунтованість висновку суду першої інстанції про безпідставність притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, що є чинною з 22.08.2019, лише з огляду на дату ввезення на митну територію автомобіля (13.08.2016) та укладення ОСОБА_3 27.12.2018 договору купівлі-продажу транспортного засобу.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

01 грудня 2023 року через підсистему "Електронний суд" представником Полтавської митниці подано клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції.

За приписами ч. 6 ст. 195 КАС України суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом.

Відповідно до ч. 8 ст. 195 КАС України у клопотанні про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду в обов`язковому порядку зазначається суд, в якому необхідно забезпечити її проведення. Таке клопотання може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.

З огляду на порушення строків подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання Полтавської митниці задоволенню не підлягає.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи відповідно до статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 13.08.2016 здійснив ввезення на територію України автомобіля марки «BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва, в зоні діяльності Житомирської митниці ДФС в митному режимі «транзит», тип «зелений коридор».

25.08.2021 до відділу митного оформлення митного поста «Полтава» Полтавської митниці за митною декларацією типу ІМ 40 АА №UА806020/2021/001946 громадянином України ОСОБА_2 поданий до митного оформлення зазначений транспортний засіб. У графі 44 митної декларації зазначені реквізити договору купівлі-продажу такого автомобіля - б/н та дата його укладання 27.12.2018.

Договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу марки «BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений 27.12.2018 ОСОБА_3 в місті Вільнюс, Литва.

27.01.2022 головним державним інспектором оперативного відділу управління боротьби з контрабандою та порушеннями митних правил Полтавської митниці Державної митної служби України Мороз О. С. відносно ОСОБА_1 складено протокол про порушення митних правил № 0009/80600/22 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України.

17.02.2022 начальником Полтавської митниці Державної митної служби України Буяльським С. В. винесено постанову у справі про порушення митних правил № 0009/80600/22, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 грн.

У постанові зазначено, що громадянином України ОСОБА_1 транспортний засіб марки BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 (країна реєстрації Литва), що був ним поміщений 13.08.216 у митний режим «транзит», передано у володіння, користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит.

Не погодившись із винесеною постановою, позивач звернувся до суду із позовом про її скасування та закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю складу правопорушення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на момент їх вчинення не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії, враховуючи приписи п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, а тому дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ч.2 ст. 58 Конституції України ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення України (далі - КУпАП України) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом ст. 10 КУпАП України адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 486 Митного кодексу України (далі - МК України) завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 486 МК України щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил згідно зі ст. 489 МК України зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 495 МК України доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 6 ст. 530 МК України перевірка законності та обґрунтованості постанови у справі про порушення митних правил судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до вимог статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

В той же час, за змістом статті 531 МК України підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом. Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Транзитний митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності (ст. 90 Митного кодексу).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 325 МК України користування та розпорядження товарами, транспортними засобами комерційного призначення, які перебувають під митним контролем, забороняються, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України.

Положеннями ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України передбачено, що передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як убачається зі змісту оскаржуваної постанови, суть виявленого митним органом порушення полягає у тому, що ОСОБА_1 , здійснивши ввезення транспортного засобу на митну територію України для особистого користування, передав його іншій особі.

Водночас за обставинами справи відповідачем взагалі не встановлено, коли та за яких обставин відбулася передача транспортного засобу позивачем.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що встановлення такої обставини має істотне значення для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення позивача до відповідальності за ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, адже вказана норма права введена в дію вже після ввезення ОСОБА_1 відповідного транспортного засобу на митну територію України.

Так, п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» до ст. 469 Митного кодексу України внесено зміни, а саме: назву статті викладено в такій редакції: «Стаття 469. Неправомірні операції з товарами, митне оформлення яких не закінчено, або з товарами, що перебувають на тимчасовому зберіганні під митним контролем, або з транспортними засобами особистого користування, тимчасово ввезеними на митну територію України чи поміщеними у митний режим транзиту» та доповнено новою частиною четвертою такого змісту: «Передача транспортного засобу особистого користування, тимчасово ввезеного на митну територію України чи поміщеного у митний режим транзиту, у володіння, користування або розпорядження особі, яка безпосередньо не ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи не поміщувала його у митний режим транзиту, за винятком випадків, коли в транспортному засобі знаходиться особа, яка безпосередньо ввозила такий транспортний засіб на митну територію України чи поміщувала його у митний режим транзиту, а так само використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».

Згідно з п. 1 розділу IІ вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 7 і 8 розділу I та підпункту 1 пункту 2 розділу II цього Закону, які набирають чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Тобто п. 7 розділу I Закону України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» набрав чинності 22.08.2019, в той час як транспортний засіб BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , країна реєстрації Литва, позивачем ввезено на митну територію України 13.08.2016.

Разом з тим судом установлено, що договір купівлі-продажу вказаного транспортного засобу марки «BMW Х5», кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , укладений ОСОБА_3 27.12.2018 з ОСОБА_4 (а.с. 107).

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що порушення митних правил, передбачене ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, не є триваючим порушенням, адже є вчиненим у момент передачі транспортного засобу іншій особі.

Водночас особа не може бути притягнута до відповідальності за вчинення дій, які на той момент не становили складу адміністративного правопорушення внаслідок відсутності норми права, яка встановлювала міру відповідальності за відповідні дії.

Верховний Суд в постанові від 27.06.2019 у справі № 560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок доказування правомірності постанови про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022, у тому числі в частині застосування ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України з урахуванням обмежень, встановлених ст. 58 Конституції України.

Проте Полтавська митниця такого обов`язку не виконала, адже в оскаржуваній постанові не визначила момент вчинення порушення митних правил, а також не навела обставин, за яких відбулося порушення вимог ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України ОСОБА_1 .

Доводи відповідача про те, що факт митного оформлення вказаного транспортного засобу згідно з митною декларацією ІМ 40 АА № UА806020/2021/001946 є доказом того, що зазначений автомобіль у будь-якому разі був переданий позивачем у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані обставини не можуть слугувати підставою правомірності оскаржуваної постанови з огляду на відсутність відомостей про те, коли та за яких обставин саме цей автомобіль був переданий позивачем у користування або розпорядження іншій особі, яка безпосередньо не поміщувала його у митний режим транзит.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про порушення митних правил № 0009/80600/22 від 17.02.2022 є необґрунтованою.

Повноваження суду за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в ч. 3 ст. 286 КАС України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України скасував оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень і закрив справу про адміністративне правопорушення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, колегія суддів відхиляє, як такі, що носять характер особистих припущень Полтавської митниці та в ході апеляційного розгляду справи не знайшли свого підтвердження.

Суд апеляційної інстанції також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 18390/91, пункт 29).

Зважаючи на зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи відповідача, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи приписи статті 139 КАС України, підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Полтавської митниці залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 15.06.2023 по справі № 545/5456/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя Я.В. П`янова
Судді В.Б. Русанова О.В. Присяжнюк