Справа № 320/17644/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року № 320/17644/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 60 від 11.08.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Київській області зарахувати до загального стажу роботи, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), для призначення пенсії період навчання у Національному технічному університеті «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» за період 01.09.1993 по 01.03.1999 рік;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до пільгового стажу по списку №1 періоди роботи з 01.02.2002 року по 01.09.2009 рік та з 01.01.2014 року по 31.01.2019 року у Державному підприємстві «Завод порошкової металургії», призначити та провести виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з дня звернення за призначенням пенсії, а саме з 05.08.2021.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.03.2023 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з проханням призначити пенсію за віком на пільгових умовах, однак відповідач розглядаючи її звернення щодо призначення пільгової пенсії відмовив у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки особа не досягла необхідного пенсійного віку та відсутній пільговий стаж 7 років 6 місяців.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало відзив на позовну заяву та вказало на відсутність підстав для зниження пенсійного віку позивачу, оскільки на даний момент діє статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачу відмовлено у призначенні пільгової пенсії з огляду на те, що остання не досягла віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (50 років) та відсутній необхідний пільговий стаж.

Позивач подала відповідь на відзив у якому заперечив проти доводів наведених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 05.08.2021 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1.

Рішенням від 11.08.2021 № 60 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умова, оскільки особа не досягла необхідного пенсійного віку та відсутній пільговий стаж 7 років 6 місяців.

Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень та вважаючи його протиправним позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 (далі також Рішення № 1-р/2020 ) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»«г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам;

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20 сформулювала такі висновки:

«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».

За такого правового регулювання та встановлених обставин, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 суд вважає безпідставним доводи відповідача 2 про те, що однією із умов для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 є досягнення особою 50 років.

Щодо тверджень відповідачів про відсутність підстав для зарахування для призначення пенсії позивача пільговий стаж за списком № 1 за відсутності відомостей про фактично відпрацьований час, суд вказує на таке.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.

У частині першій статті 48 Кодексу законів про працю України зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Крім того, за правилами Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Мінпраці та соцполітики N259/34/5 від 08.06.2001 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для обґрунтованого висновку про те, що трудова книжка є основним документом який підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.

Суд встановив, що згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 01.02.2002 по 01.12.2011 працювала на посаді інженера-хіміка ІІ категорії в Казенному заводі порошкової металургії (реорганізовано в ДП Завод порошкової металургії), 01.12.2011 переведена на посаду заступника начальника ЦЗЛ.

Наказами Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці Казенного заводу порошкової металургії професію інженер (хімік, рентгено-спектрального аналізу) віднесено до списку № 1.

Наказом Казенного заводу порошкової металургії від 15.12.2009 № 240 посаду інженер (хімік, рентгено-спектрального аналізу) виключно за списку № 1.

Наказом Казенного заводу порошкової металургії від 20.02.2014 № 44 посаду заступника начальника ЦЗЛ атестовано.

Довідкою про підтвердження наявного страхового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26.07.2021 № 09-22 виданою ДП Завод порошкової металургії підтверджується робота ОСОБА_1 повний робочий день на ДП Завод порошкової металургії в центральній заводській лабораторії за професією передбаченою списком № 1.

Суд також не приймає до уваги доводи відповідача у наданих до заяви про призначення пенсії відсутні відомості про фактично відпрацьований час, оскільки матеріалами справи, зокрема, довідкою від 26.07.2021 № 09-22 підтверджується робота позивача повний робочий день за професією передбаченою списком № 1.

Отже, з урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що подані позивачем до заяви про призначення пенсії документи підтверджують як наявність пільгового стажу за списком № 1, так і проведення атестації робочих місць. Відтак, до пільгового стажу по списку № 1 потрібно зараховувати періоди з 01.02.2002 по 01.12.2009 (за посадою інженера-хіміка ІІ категорії) та з 20.02.2014 (за посадою заступника начальника ЦЗЛ), що складає у сукупності більше необхідного пільгового стажу - 7 років 6 місяців.

Враховуючи встановлені обставини та наведене правове регулювання, незарахування відповідачем 2 пільгового стажу за списком № 1 при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії на пільгових умовах не узгоджується з нормами чинного законодавства.

Також є безпідставними посилання пенсійного органу у спірному рішенні на те, що не підлягає зарахуванню у страховий стаж період навчання, оскільки дипломами про освіту серії НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , додатками до них та довідкою від 07.10.2021 № 732, виданою Київським політехнічним інститутом ім. Сікорського, підтверджується навчання ОСОБА_2 (згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_2 змінено прізвище на ОСОБА_3 ) з 1993 року по 1999 рік на хіміко-технологічному факультеті денної форми навчання.

В контексті наведеного, суд дійшов висновку, що періоди період навчання з 01.09.1993 року по 01.03.1999 рік мають бути також зараховані до страхового стажу позивача.

Беручи до уваги те, що в ході розгляду справи судом встановлено, що позивач має право на вихід на пенсію із зменшенням пенсійного віку, тобто у 45 років, суд приходить до висновку про невідповідність спірного рішення критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, з огляду на що останнє підлягає скасуванню, а позов в цій частині задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 1 призначити та виплати пенсію за віком, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

У пункті 5 Порядку №22-1, днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

Пунктом 4.2 розділу IV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу IV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу IV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

При цьому, як вже було вказано судом вище, розгляд заяви позивача про призначення пенсії здійснювало ГУ ПФУ в Рівненській області згідно принципу екстериторіальності.

Отже, на переконання суду, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області є уповноваженим органом, який має право приймати рішення про призначення пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Частиною 2 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) регламентовано, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи те, що під час вирішення спору по суті судом встановлено протиправність оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити і виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Як встановлено судом, позивач досягла 45 річного віку. З матеріалів справи слідує, що 05.08.2021 позивач звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, заява про призначення пенсії була подана позивачем 05.08.2021 після виникнення у позивача права на призначення пенсії. Відтак, право на отримання пенсії у позивача виникло з 05.08.2021 (день звернення позивача за пенсією).

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача 2 призначити позивачу з 05.08.2021 пенсію за віком на пільгових умовах.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір на суму 908, 00 грн.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області витрати по сплаті судового збору у розмірі 454,00 грн, оскільки саме ним прийнято оскаржуване рішення.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242 - 246, 250, 255 КАС України,

в и р і ш и в:

1.Адміністративний позов задовольнити частково.

2.Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 60 від 11.08.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), для призначення пенсії період навчання у Національному технічному університеті «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» за період 01.09.1993 по 01.03.1999 рік.

4.Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до пільгового стажу по списку №1 періоди роботи з 01.02.2002 року по 01.09.2009 рік та з 01.01.2014 року по 31.01.2019 року у Державному підприємстві «Завод порошкової металургії».

5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та провести виплату пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 з урахуванням висновків рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, з 05.08.2021.

6.У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

7.Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.