Справа № 140/12537/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/12537/23 пров. № А/857/16516/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляк В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Луцьку суддею Мачульським В. В.) в адміністративній справі № 140/12537/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просив визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі Закон № 796-XII) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити це підвищення, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) до фактичної зміни обставин чи зміни нормативно-правових актів.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є непрацюючим пенсіонером, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, та перебуває на обліку у відповідача. У зв`язку із прийняттям рішення Конституційним Судом України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, відповідач повинен був нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чого зроблено не було.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не був непрацюючим пенсіонером, тому підстави для задоволення його позову відсутні.

Крім того, зазначає, що стаття 39 Закону № 796-ХІІ діє в редакції Закону №987-VIII, яка передбачає встановлення доплати виключно громадянам, які працюють у зоні відчуження, проте позивач не належить до цієї категорії.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що після прийняття рішення Конституційним Судом України позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, як установлено статтею 39 Закону № 796-ХІІ у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року в частині, яка не змінена Законом № 987-VIII.

Бездіяльність відповідного органу Пенсійного фонду, яка потягла не нарахування та невиплату позивачу вказаного підвищення, є протиправною, а тому вимоги позивача щодо нарахування та виплати зазначеного підвищення підлягають задоволенню.

При цьому суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи видно та не заперечується учасниками справи, що позивач є непрацюючим пенсіонером, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, та перебуває на обліку у відповідача.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Колегія суддів зазначає, що позов подано, у зв`язку з тим, що позивач є непрацюючим пенсіонером, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. У зв`язку із прийняттям рішення Конституційним Судом України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області було зобов`язане нараховувати та виплачувати йому підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чого зроблено не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 17.07.2018 відновила дію редакція статті 39 Закону № 796-ХІІ, яка була чинною до 01.01.2015. Відтак, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018 відновлено право осіб на отримання підвищення до пенсії як непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18, щодо якої ця справа є типовою.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач проживає в зоні гарантованого добровільного відселення та може мати право на отримання підвищення до пенсії відповідно до ст. 39 Закону № 796-ХІІ, у разі того, якщо він є непрацюючим пенсіонером.

Разом з тим, відповідачем заперечується право позивача на доплату у зв`язку з тим, що він не є непрацюючим пенсіонером.

Колегія суддів зазначає, що з копії трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , яка міститься в матеріалах справи, видно, що ОСОБА_1 до 28 лютого 2023 року перебував у трудових відносинах з ДП «Волинське обласне сільськогосподарське виробниче підприємство по племінній справі у тваринництві», тобто у період з 15.11.2022 (день з якого суд задовольнив позов) і по 28.02.2023 (день звільнення з роботи) позивач не міг вважатись непрацюючим пенсіонером у цей період, а тому позовні вимоги про доплату до пенсії саме як непрацюючому пенсіонеру за цей період задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно вирішив спір у цій частині, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову за період з 15.11.2022 по 28.02.2023 включно та прийняття постанови про відмову в задоволенні позовних вимог за цей період.

Щодо решти обставин та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що такі не спростовують викладених вище висновків та на законність судового рішення не впливають.

Тому в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вимог з 15.11.2022 по 28.02.2023 з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині, а в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити часткового.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року в адміністративній справі № 140/12537/23 щодо задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, в частині, що стосується періоду з 15.11.2022 по 28.02.2023 скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог за цей період.

В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року в адміністративній справі № 140/12537/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин