Справа № 372/4852/23
Суддя: Кравченко М. В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 372/4852/23
Провадження № 2-а-40/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи в приміщенні Обухівського районного суду Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 21 вересня 2023 року він, рухаючись за кермом автомобіля Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1 з пасажиром ОСОБА_2 на задньому пасажирському сидінні, в місті Києві по бульвару Івана Лепсе та маючи на меті здійснити розворот у протилежний напрямок у дозволеному (відповідно до вказівок дорожніх знаків) місці, дотримуючись Правил дорожнього руху здійснив повну зупинку транспортного засобу, яким я керував, перед знаком (розмітка 1.12 стоп-лінія була відсутня), що розміщений перед виїздом в протилежний напрямок, про що вказував знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та 4.3 «Рух ліворуч». При цьому по лівій смузі паралельно йому рухалась вантажівка, яка зупинилася разом зі ним. Після повної зупинки транспортного засобу, яким він керував, він продовжив рух у напрямку ліворуч до проспекта Любомира Гузара, однак його зупинив сержант поліції ОСОБА_3 та притягнув до адміністративної відповідальності за порушенням правил дорожнього руху, а саме відсутність зупинки його транспортного засобу перед знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Зазначив, що з урахуванням місцезнаходження вантажівки, яка рухалася паралельно йому (і з якою вони здійснили зупинки перед вищезазначеним знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено») - огляд сержантом поліції ОСОБА_3 місця зупинки з лівої сторони, де він стояв був нечітким, оскільки між його автомобілем та сержантом поліції ОСОБА_3 стояла вантажівка, яка теж виконувала зупинку перед знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», тим самим повністю перекриваючи огляд на мій транспортний засіб, про що надав суду фото, які надають візуалізацію напрямку руху, місця перебування сержанта, місце розташування знаків (фото 1.1. та фото 1.2. додаються до цієї позовної заяви). Не погоджуючись з висновками працівника поліції він вимушений звернутися до суду з даним позовом, та просить скасувати постанову серії ЕАТ № 7783852 від 21.09.2023 року.06 червня 2023 року винесено ухвалу про залишення адміністративного позову без руху. Позивачеві надано десятиденний строк для усунення недоліків.

04.10.2023 року винесено ухвалу про залишення без руху позовної заяви, позивачеві надано десятиденний строк для усунення недоліків.

30.10.2023 року винесено ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені а позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

21 вересня 2023 року позивач, рухаючись за кермом автомобіля Honda Civic, номерний знак НОМЕР_1 з пасажиром ОСОБА_2 на задньому пасажирському сидінні, в місті Києві по бульвару Івана Лепсе та маючи на меті здійснити розворот у протилежний напрямок у дозволеному (відповідно до вказівок дорожніх знаків) місці, дотримуючись Правил дорожнього руху здійснив повну зупинку транспортного засобу, яким керував, перед знаком (розмітка 1.12 стоп-лінія була відсутня), що розміщений перед виїздом в протилежний напрямок, про що вказував знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та 4.3 «Рух ліворуч». При цьому по лівій смузі паралельно рухалась вантажівка, яка також зупинилася.

В цей час, його зупинив сержант поліції ОСОБА_3 та притягнув до адміністративної відповідальності за порушенням правил дорожнього руху, а саме відсутність зупинки транспортного засобу перед знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», яким керував позивач ОСОБА_1 .

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з урахуванням місцезнаходження вантажівки, яка рухалася паралельно йому (і з якою вони здійснили зупинки перед вищезазначеним знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено») - огляд сержантом поліції ОСОБА_3 місця зупинки з лівої сторони де стояв позивач був нечітким, оскільки між його автомобілем та сержантом поліції ОСОБА_3 стояла вантажівка, яка теж виконувала зупинку перед знаком 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», тим самим повністю перекриваючи огляд на його транспортний засіб, про що позивачем надано фото, які надають візуалізацію напрямку руху, місця перебування сержанта, місце розташування знаків (фото 1.1. та фото 1.2.).

Позовні вимоги суд вважає безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Відповідно, до оскаржуваної постанови, 21.09.2023 року о 17:06 за адресою м. Київ, бульвар Івана Лепсе, 62, позивач керуючи транспортним засобом HONDA CIVIC номерний знак НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено та не зупиняючи транспортний засіб продовжив рух, чим порушив п. 8.4.6 ПДР України - порушення вимог знаків пріоритету, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Незнання законів не звільняє від відповідальності.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР України та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Пунктами 1.1, 1.9 ПДР України встановлено, що дані Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п.п. З, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Так, п.п.1, 3 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив ПДР України або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про порушення ПДР України, зокрема правопорушення передбачені ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

П 1.3 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги ПДР.

У п 32.1 ПДР України вказано, що з органами Національної поліції узгоджуються питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами

В п 8.1, 8.2 ПДР України визначено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Пункт 8.4 ПДР України передбачає, що дорожні знаки поділяються на групи:

а) попереджувальні знаки. Інформують водіїв про наближення до небезпечної ділянки дороги і характер небезпеки. Під час руху по цій ділянці необхідно вжити заходів для безпечного проїзду;

б) знаки пріоритету. Встановлюють черговість проїзду перехресть, перехрещень проїзних частин або вузьких ділянок дороги;

в) заборонні знаки. Запроваджують або скасовують певні обмеження в русі;

г) наказові знаки. Показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження;

ґ) інформаційно-вказівні знаки. Запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила;

д) знаки сервісу. Інформують учасників дорожнього руху про розташування об`єктів обслуговування;

е) таблички до дорожніх знаків. Уточнюють або обмежують дію знаків, разом з якими вони встановлені.

У відповідності до дорожнього знаку № 2.2 «Проїзд без зупинку заборонено» розділ 33.2 «Знаки пріоритету» ПДР України забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (Стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком, необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою. Знак встановлюється безпосередньо перед перехрестям або вузькою ділянкою дороги.

Якщо безпосередньо перед перехрестям встановлено знак 2.2, йому повинен передувати знак 2.1 з додатковою табличкою 7.1.2

Якщо знак 2.2 встановлений перед залізничним переїздом, що не охороняється та не обладнаний світлофорною сигналізацією, водій повинен зупинитися перед стоп-лінією, а за її відсутності - перед цим знаком.

В розділі IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція) визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 Кодексу України про адміністративне правопорушення. По справі про адміністративне правопорушення виноситься одна з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення; 3) про закриття справи. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення).

Стаття 252 Кодексу України про адміністративне правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 1 ст. 276 Кодексу України про адміністративне правопорушення справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

В розділі IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режим, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 8 розділу XIII Інструкції № 1395) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинені, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадській організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позиція позивача полягає у запереченні достовірності викладених у оскаржуваній постанові відомостей про обставини вчинення ним правопорушення, зокрема він вважає свою винуватість в інкримінованому йому адміністративному правопорушенні недоведеною. Однак, належних, допустимих і переконливих доказів на підтвердження своєї правової позиції позивач не надав. Подані ним фотознімки відображать місце події, однак не фіксують обставин зупинки ним автомобіля на передбаченому ПДР місці, тому не можуть покладатись в основу висновку про невинуватість.

На противагу цьому відповідачем суду представлено відеозапис із нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано процедуру притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Суд вважає такий доказ належним і допустимим, оскільки він здобутий у визначеному законом порядку, а також таким, що переконливо підтверджує достатність правових і фактичних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки 21.09.2023 року о 17:06 за адресою м. Київ, бульвар Івана Лепсе, 62, позивач керуючи транспортним засобом HONDA CIVIC номерний знак НОМЕР_2 не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2 проїзд без зупинки заборонено та не зупиняючи транспортний засіб продовжив рух, чим порушив п. 8.4.6 ПДР України.

Так, відеозаписом спростовуються твердження позивача про порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, натомість вбачається неодноразове зловживання позивачем своїми процесуальними правами, ухилення від виконання законних вимог працівника поліції про надання необхідних документів, повідомлення відомостей про особу для ідентифікації тощо. Також, відеозаписом спростовано твердження позивача про те, що йому начебто не було надано переконливих доказів вчинення правопорушення, оскільки відеозаписом з бодікамери зафіксовано, що йому неодноразово відтворено відеозапис проїзду ним перехрестя без зупинки навпроти відповідного дорожнього знаку за допомогою мобільного телефона, що цілком відповідає чинному законодавству на противагу твердженням позивача. Також, характер спілкування між позивачем та інспектором, зафіксоване на відеозапису місце події і дорожня обстановка узгоджуються із поданими позивачем фотознімками і додатково вказують для достатність підстав для висновку про те, що керуючи автомобілем позивач дійсно не здійснив зупинку автомобіля у відповідному місці на перехресті, чим порушив ПДР України. Суб`єктивні твердження позивача, що на такому відеозапису він не побачив державного номерного знаку свого автомобіля, а його автомобіль зафіксовано нечітко суд оцінює як непереконливі і як спосіб ухилення від адміністративної відповідальності.

Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності суд вважає, що відповідач в межах розгляду справи переконливо довів свою правову позицію, а доводи позивача не узгоджуються із наявними у справі доказами.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що інспектор діяв відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 та до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", таким чином зафіксовано скоєння адміністративного правопорушення позивачем автомобільний відеореєстратор та розгляд справи на портативний нагрудний відео реєстратор.

Таким чином, Позивач рухаючись на ТЗ не виконавши вимогу дорожнього знаку 2.2 скоїв адміністративне правопорушення, якого було притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, до якого застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп.

Взявши до уваги викладене вище, суд приходить до висновку, що інспектор діяв виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а Постанова винесена з дотриманням всіх вимог встановлених Кодексу України про адміністративні правопорушення та Інструкцією, а отже позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За нормами ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, жодних доводів з боку позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за яке на нього накладено адміністративне стягнення, він не навів.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Частиною 3 ст. 286 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені процесуальні рішення загального місцевого суду за результатами розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивача обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова серії ЕАТ № 7783852 від 21 вересня 2023 року винесена інспектором Штогріном Д.О. у межах наданих йому повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законною, підстави для її скасування відсутні.

За таких обставин у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , слід відмовити як необгрунтованого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 76, 77, 90, 123, 241- 250, 286 КАС, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення в повному тексті.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко