Справа № 420/16720/23
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Замостенчук А.О.

За участю сторін:

Представника позивача: не з`явилась

Представника відповідача: Левченко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, та картки відмови, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» до Одеської митниці, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року, прийняте Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України;

- визнати протиправними та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500500/2023/000006 від 02.01.2023 року, прийняту Одеською митницею як відокремленим підрозділом Державної митної служби України.

Ухвалою суду від 28.07.2023 року позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, та картки відмови було прийнято до розгляду, у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (т. 1 а.с. 132-133).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 04.01.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» (як покупцем) та компанією «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» (як продавцем) було укладено контракт купівлі-продажу №04/01-2021, за умовами якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує товар.

На виконання умов зазначеного контракту, компанія «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» поставила позивачу партію товару, а саме «Поліпропілен». З метою митного оформлення імпортованого товару представником позивача 02.01.2023 року була подана до Одеської митниці електронна митна декларація №23UА44U8, а також повний та змістовний пакет документів, передбачених Митним кодексом України.

Проте, відповідачем було необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/000006 від 02.01.2023 року.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача та вважаючи їх протиправними та необґрунтованими, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у справі №420/16720/23.

14.08.2023 року від Одеської митниці надійшов відзив на адміністративний позов (т. 1 а.с. 1378-151), з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому позивачем на вимогу контролюючого органу не було надано додаткових документів, які усувають виявлені розбіжності, а також не спростовано сумніви у правильності задекларованої ним митної вартості.

З огляду на зазначене, митним органом не міг бути застосований метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а за результатом проведеної консультації між декларантом, було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року, відповідно до якого митну варіть товару було визначено за другорядним методом визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів. Крім того, за зазначених обставин Одеською митницею було прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/000006 від 02.01.2023 року.

Таким чином відповідач вважає, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову товариства з обмеженою «Одєтекс».

28.09.2023 року ухвалою суду подальший розгляд справи було вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, із призначенням підготовчого судового засідання.

30.10.2023 року було проведено підготовче судове засідання, в якому учасники справи надали додаткові письмові пояснення (т.1 а.с. 215-229, т. 2 а.с. 1-50) та висловили власні правові позиції щодо суті спірних правовідносин. Представник позивача окремо клопотала про стягнення з митного органу судових витрат на правничу допомогу та послуги перекладача, проти чого заперечувала представник відповідача.

Крім того, 30.10.2023 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

22.11.2023 року представник позивача до судового засідання не з`явилась, була повідомлена про проведення судового засідання належним чином та своєчасно. Разом з тим, від неї надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 22.11.2023 року, без участі представника позивача.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог товариства заперечувала з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов.

Також представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти стягнення з митного органу витрат на послуги перекладача, а також клопотала про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (т.1 а.с. 215-229).

Суд під час розгляду справи по суті встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» зареєстровано як юридична особа та згідно інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 13.95 Виробництво нетканих текстильних матеріалів і виробів із них, крім одягу (основний); 31.09 Виробництво інших меблів; 13.20 Ткацьке виробництво; 22.22 Виробництво тари з пластмас; 46.41 Оптова торгівля текстильними товарами; 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям; 46.75 Оптова торгівля хімічними продуктами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 13.91 Виробництво трикотажного полотна; 13.92 Виробництво потових текстильних виробів, крім одягу; 13.93 Виробництво килимів і килимових виробів; 13.94 Виробництво канатів, мотузок, шпагату та сіток; 13.96 Виробництво інших текстильних виробів технічного та промислового призначення; 13.99 Виробництво інших текстильних виробів, н.в.і.у.; 14.12 Виробництво робочого одягу; 20.60 Виробництво штучних і синтетичних волокон; 22.21 Виробництво плит, листів, труб і профілів із пластмас; 32.50 Виробництво медичних і стоматологічних інструментів і матеріалів; 32.99 Виробництво іншої продукції, н.в.і.у.; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.

04.01.2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» (як покупцем) та компанією «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» (як продавцем) було укладено контракт купівлі-продажу №04/01-2021 (т. 1 а.с. 28-36) щодо товару «ПЕ (поліетилен), ПВХ (полівінілхлорид), ПП (поліпропілен)», за умовами якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає та оплачує товари, відповідно до викладених нижче вимог.

Згідно п. 1.2 Контракту умови кожної поставки товару згідно даного контракту викладені в додатках, кожний з яких є невід`ємною частиною даного контракту.

За п. 2.1 Контракту ціни на товар встановлені у доларах та враховують вартість пакування, завантаження, пакувальних матеріалів (в т.ч. піддонів), маркування та виконання експортних формальностей в країні продавця. При цьому вважається, що ціни на товар, що поставляється згідно даного контракту, вказані на умовах постачання, згідно п. 3.2. даного контракту.

Відповідно до п. 2.2. вартістю контракту є сума всіх відвантажень, які будуть виконані у період дії даного контракту.

За п. 3.2 Контракту №04/01-2021 умови постачання товару: відповідно до Інкотермс-2010, CIF Одеса, СIF Південний.

Згідно п. 3.3 Контракту кількість, якість/марка та ціни будуть взаємно узгоджені із покупцем та продавцем на кожну поставку та будуть закріплені окремим додатком.

Відповідно до п 4.1 Контракту №04/01-2021 оплата здійснюється банківським переказом коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно рахунку-проформи або додатку на кожну партію товару. Валюта платежу долари США.

Згідно до п. 13.2 Контракту №04/01-2021 всі зміни або доповнення до даного контракту діють тільки у випадку, якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками двох сторін.

За п. 13.3 даний контракт вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2021 року.

01.01.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» та компанією «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» було укладено додаток №1 (т. 1 а.с. 37-38) до контракту купівлі-продажу №04/01-2021 від 04.01.2021 року, який передбачає зміну п. 13.3 контракту №04/01-2021, який викладений в наступній редакції: «Даний Контракт вступає в силу з моменту підпису його сторонами та діє до 31 грудня 2022 року».

26.12.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» та компанією «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» було укладено додаток №1 (т. 1 а.с. 37-38) до контракту купівлі-продажу №04/01-2021 від 04.01.2021 року, який передбачає зміну п. 13.3 контракту №04/01-2021, який викладений в наступній редакції: «Даний Контракт вступає в силу з моменту підпису його сторонами та діє до 31 грудня 2024 року».

08.11.2022 року, згідно контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року, між покупцем та продавцем було погоджено та підписано специфікацію поставки №22 (т. 1 а.с. 43), згідно якої компанія «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» продає товариству з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» товар «Поліпропілен» (Polypropylene H03BPM) у кількості 96000 кг (96 т), загальною вартістю 105 600,00 дол. США.

08.11.2022 року продавцем було виписано рахунки-проформи №20042048-1 та №20042048-2 на загальну кількість товару 96 т (по 48 т у кожному рахунку-проформі), вартістю 105 600,00 дол. США, де ціна за 1 т товару 1 100,00 дол. США. У рахунку-проформі №20042048-1.2 закріплено, що умовами оплати є: 30% передоплати та 70% готівкою після надання копій документів. Крім того зазначено, що вартість, страхування, фрахт визначається відповідно до Інкотермс-2020.

08.12.2022 року був сформований рахунок (Інвойс) №292151 до специфікації поставки №22 від 08.11.2022 року до Контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року на суму 52800,00 дол. США за 48 т кг товару. Умовами оплати зазначено наступне: 30% передоплати, залишок 70% після надання копій оригіналів транспортних документів.

08.12.2022 року був складений деталізований рахунок №5 (вх. номер продажу 20042048), де зазначено, що загальна кількість товару Поліпропілену (H03BPM) на 48 т у загальній сумі 52 800,00 дол. США. Кількість товару, яка буде розміщена у грузових вагонах - по 21 т кг/вагон у загальній сумі 23 100,00 дол. США.

Оскільки між покупцем та продавцем було одночасно підписано додатки №21 та №22 до Контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року на поставку товару, позивачем було прийнято рішення про об`єднання суми платежів за двома додатками - №21 та №22, з огляду на що сумою передоплати у розмірі 30% у платіжному дорученні №142 від 18.11.2022 року відповідно до рахунків-проформ №20042048-1.2 та №20042046-1.2 зазначено 67 320,00 дол. США (тобто, за рахунок-проформу №20042048-1.2 передоплата складає 33 600,00 дол. США). Залишок у розмірі 70% за рахунками-проформами, зокрема №20042048-1.2, був сплачений 06.12.2022 року згідно платіжного доручення №145.

З метою митного оформлення імпортованого товару позивачем 02.01.2023 року була подана до Одеської митниці електронна митна декларація №23UА44U, у якій товариством з обмеженою відповідальністю ««Одєтекс»» в графі 31 було зазначено наступний опис товару: Полімери пропілену в первинних формах: поліпропілен (гомополімер) H03BPM-21000. Сировина у первинній формі у вигляді гранул. Питома густина - 0,90г/см3. Використовується для виробництва пластикових виробів (монониток, мотузок та стрічок) методом екструзії. Торгівельна марка TELDENE. Виробник NATIONAL PETROCHEMICAL INDUSTRIAL COMPANY (NATPET). Країна виробництва SA.

В графі 42 митної декларації товариство з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» зазначило, що вартість товару за основним методом, а саме за ціною договору (контракту), становить 23 100,00 дол. США.

При цьому представником позивача, разом із митною декларацією, будо надано наступні документи:

- сертифікат якості (сertificate of quality) від 13.10.2022 року;

- пакувальний лист (packing list) №5 від 08.12.2022 року;

- рахунок-проформа (proforma invoice) №20042048-1.2 від 08.11.2022 року;

- рахунок-фактура (інвойс) (commercial invoice) №292151 від 08.12.2022 року;

- рахунок-фактура (інвойс) (commercial invoice) №5 від 08.12.2022 року;

- коносамент (bill of lading) №MAEU223267133 від 08.12.2022 року;

- автотранспортна накладна (road consignment note) №0004218 від 29.12.2022;

- декларація про походження товару (declaration of origin) №5 від 08.12.2022 року;

- платіжний документ, що підтверджує вартість товару №142 від 18.11.2022 року;

- платіжний документ, що підтверджує вартість товару №145 від 06.12.2022 року;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №E202204637 від 28.12.2022 року;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару №221229ag/05 від 29.12.2022 року;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 04.11.2022 року;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №0531-inf від 26.12.2022 року;

- страховий поліс №B174011004MC22 від 08.12.2022 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №04/01/-2021 від 04.01.2021 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №22 від 08.11.2022 року;

- договір про надання послуг митного брокера №CM-28 від 24.02.2015 року;

- договорі (контракт) про перевезення №20-1/22 від 01.01.2022 року;

- інші некласифіковані документи довідка про склад від 02.01.2023 року.

Під час здійснення Одеською митницею правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс», та перевірки документів, поданих декларантом до митного органу з метою підтвердження митної вартості товарів разом з митною декларацією №23UА44U8 від 02.01.2023 року, контролюючим органом було встановлено, що у поданих документах містяться розбіжності, а також, на думку контролюючого органу, надані товариством документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

- поданий до митного оформлення документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 29.12.2022 року №221229/05 не містить інформації щодо умов поставки товару;

- до митного оформлення було надано дві сканкопії платіжних документів №142 від 18.11.2022 року та №145 та від 06.12.2022 року. Так, у платіжному документі №142 від 18.11.2022 року вказані інвойси №0042046-1,2 та №20042048-1,2 від 05.10.2022 року, а у платіжному документі №145 від 06.12.2022 року вказані інвойси №20042046-1,2 та №20042048-1,2 від 08.11.2022 року, що суперечить даним, вказаним у гр. 44 МД;

- згідно п. 2.2 Контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року вартістю контракту є сума усіх відвантажень, які будуть здійсненні у період дії контракту, але згідно п. 13.3 контракт №04/01-2021 від 04.01.2021 року вступає у силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021 року.

Відповідно до ч.3 ст. 53 Митного кодексу України декларанту було запропоновано надати (за наявності) протягом 10 календарних днів такі додаткові документи.

Станом на 02.01.2023 року декларантом було додатково надано додаткову угоду від 26.12.2022 року, специфікації поставки №21 від 08.11.2022 року, специфікації поставки №21 №23 від 09.12.2022 року, додаткову угоду №1 до контракту купівлі-продажу №04/01-2021 року від 04.01.2021 року, лист від 02.01.2023 року із повідомленням про те, що всі документи, що стосуються вантажу по ВМД №23UА44U8 вже надані. Інші додаткові документи декларантом не надавались.

Водночас, 02.01.2023 року Одеською митницею було винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року (т. 1 а.с. 24-25). У рішенні зазначено, що за результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом було обрано другорядний метод визначення митної вартості - метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів.

Зазначений метод визначення митної вартості товарів декларанту (за ціною договору щодо ідентичних товарів) було підтверджено представником відповідача у судовому засіданні.

Крім того у рішенні зазначено, що на підставі аналізу баз даних ЄАІС Держмитслужби України відповідачем встановлено, що рівень митної вартості за товаром, митне оформлення якого вже здійснено, є більшим та становить 1,49 дол. США за кг (митна декларація UA403030/2022/20522 від 05.10.2022 року).

Також відповідачем було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500500/2023/000006 від 02.01.2023 року (т. 1 а.с. 26-27).

Не погоджуючись із вказаними діями, рішенням про коригування митної вартості товарів та карткою відмови, вважаючи їх необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про їх оскарження в адміністративній справі №420/16720/23.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзиви Одеської митниці, надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.

Відповідно до п.п. 23, 24 ч.1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Керуючись ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п. 1 ч. 5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.ч. 5 та 6 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно з ч. 1 ст. 54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 МКУ, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч. 5 ст. 54 МКУ, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч. 2 ст. 55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598 (далі - Правила №598).

Так, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.

Як було встановлено судом, позивачем було визначено митну вартість товару за основним методом за ціною контракту.

При цьому у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року відповідачем зазначено, що митним органом було обрано другорядний метод визначення митної вартості - метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів, що було зазначено у відзиві митного органу та підтверджено представником відповідача у судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2)щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Відповідно до статті 59 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статті 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята митним органом вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті. При цьому під ідентичними розуміються товари, однакові за всіма ознаками з оцінюваними товарами, у тому числі за такими, як: 1) фізичні характеристики; 2) якість та репутація на ринку; 3) країна виробництва; 4) виробник.

Незначні зовнішні відмінності не можуть бути підставою для відмови у розгляді товарів як ідентичних, якщо в цілому такі товари відповідають вимогам частини другої цієї статті.

Ціна договору щодо ідентичних товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості та на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

У разі якщо для цілей застосування цього методу виявляється більш як одна вартість договору щодо ідентичних товарів, для визначення митної вартості оцінюваних товарів використовується найменша така вартість.

Так, відповідач в обґрунтування правомірності своїх рішень посилається на те, що поданий до митного оформлення документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 29.12.2022 року №221229ag/05, не містить інформації щодо умов поставки товару.

Судом встановлено, що згідно п.3.2 Контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року, умови постачання товару здійснюються відповідно до Інкотермс-2010, CIF Одеса, СIF Південний.

Разом з тим у довідці про вартість транспортування №221229ag/05 від 29.12.2022 року (т. 1 а.с. 65) міститься посилання на Інвойс №5 від 08.12.2022 року, в якому, у свою чергу, також вказано про умови поставки Incoterms-2020 CIF Cost Insurance and Freight Constanta, Romania. Аналогічне посилання також є у рахунку-проформі №20042048-1.2 від 08.11.2022 року.

Крім того, у матеріалах справи міститься копія рахунку-фактури №E202204637 від 28.12.2022 року про надання транспортно-експедиційних послуг, де також міститься інформація про транспорт, який буде перевозити товар, обладнання для такого транспортування, дату відправлення/прибуття товару, а також детальний опис додаткової оплати за дії із товаром під час його транспортування.

З огляду на зазначене, твердження відповідача про те, що у документі, що підтверджує вартість перевезення товару від 29.12.2022 року №221229/05, не міститься інформації щодо умов поставки товару, суд вважає необґрунтованим.

Щодо посилань митного органу на такий недолік як те, що позивачем при митному оформленні надано дві сканкопії платіжних документів №142 від 18.11.2022 року та №145 від 06.12.2022 року, а саме - у платіжному документі №142 від 18.11.2022 року вказані інвойси №20042046-1,2 та 20042048-1,2 від 05.10.2022 року, а у платіжному документі №145 від 06.12.2022 року вказані інвойси №20042046-1,2 та №20042048-1,2 від 08.11.2022 року, що суперечить даним, вказаним у гр. 44 МД, суд зазначає наступне.

Відповідно до п 4.1 Контракту №04/01-2021 оплата здійснюється банківським переказом коштів на розрахунковий рахунок продавця згідно рахунку-проформи або додатку на кожну партію товару. Валюта платежу долари США.

Так як було зазначено представником позивача в адміністративному позові 08.11.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» (як покупцем) та компанією «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» (як продавцем) було укладено два додатки до контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року №22 та №21.

При цьому згідно додатку №22 від 08.11.2022 року сторони визначили, що продавець купує 96 000, 00 кг товару на загальну суму 105 600,00 дол. США.

Також 08.11.2022 року продавцем відповідно до додатку до контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року №22 було виписано рахунок-проформу №20042048-1,2 від 08.11.2022 року на загальну кількість товару 96 000,00 кг на загальну суму 105 600,00 дол. США. Сторони погодили, що покупець сплачує 30% передоплати від загальної суми за товар протягом 5 днів з моменту надання проформи-інвойсу і до відгрузки, і ще 70% передоплати від загальної вартості товару.

Як було зазначено представником позивача, 18.11.2022 року товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» згідно квитанції №142 було здійснено перерахування грошових коштів на користь TRICON DRY CHEMICALS, LLC у загальній сумі 67 320,00 дол. США. та у призначенні платежу вказано: оплата за контракт №04/01-2021 від 04.01.2021 року за інвойсами №20042046-1,2 (не відноситься до предмету спірних правовідносин в межах даної адміністративної справи) та 20042048-1,2 від 05.10.2022 року.

06.12.2022 року позивачем згідно квитанції №145 було здійснено перерахування грошових коштів на користь TRICON DRY CHEMICALS, LLC у загальній сумі 100000,00 дол. США. та у призначенні платежу вказано: оплата за контрактом №04/01-2021 від 04.01.2021 року за інвойсами №20042046-1,2 (не відноситься до предмету спірних правовідносин в межах даної адміністративної справи) та 20042048-1,2 від 08.11.2022 року.

При цьому як вказав позивач дата « 05.10.2022 року» зокрема інвойсу №0042048-1,2, що вказана у платіжному дорученні №142 є технічною помилкою. При цьому позивачем в якості доказу було надано відповідь АБ «Південний» (вих. №17/001/196/2023) від 03.01.2023 року, з якої вбачається, що з рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс», відкритого в АБ «Південний», за платіжним дорученням №142 було здійснено передплату у розмірі 67 320,00 дол. США. згідно інвойсів №20042046-1, №20042046-2, №20042048-1 та №20042048-2 від 08.11.2022 року за контрактом №04/01-2021 від 04.01.2021 року.

Суд погоджується з твердженням представника позивача, що зазначений технічний недолік у графі «призначення платежу» у платіжному дорученні №142 від 18.11.2022 року не є підставою для коригування митної вартості імпортованого товару, оскільки зміст інформації може бути встановлений на основі відомостей з інших документів, поданих до митного контролю.

Щодо твердження митного органу, що згідно п. 2.2 Контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року вартістю контракту є сума усіх відвантажень, які будуть здійсненні у період дії контракту, але згідно п. 13.3 контракт №04/01-2021 від 04.01.2021 року вступає у силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2021 року, суд зазначає наступне.

Згідно до п. 13.2 Контракту №04/01-2021 від 04.01.2021 року всі зміни або доповнення до даного контракту діють тільки у випадку, якщо вони складені у письмовій формі та підписані уповноваженими представниками двох сторін.

За п. 13.3 вищезазначеного Контракту даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2021 року.

01.01.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» та компанією «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» було укладено додаток №1 до контракту купівлі-продажу №04/01-2021 від 04.01.2021 року, який передбачає зміну п. 13.3 контракту №04/01-2021 та викладено його в наступній редакції: «Даний Контракт вступає в силу з моменту підпису його сторонами та діє до 31 грудня 2022 року».

Разом з тим, 26.12.2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» та компанією «TRICON DRY CHEMICALS, LLC» було укладено додаток №1 до контракту купівлі-продажу №04/01-2021 від 04.01.2021 року, який передбачає зміну п. 13.3 контракту №04/01-2021 та викладено його в наступній редакції: «Даний Контракт вступає в силу з моменту підпису його сторонами та діє до 31 грудня 2024 року».

Зазначені документи надавались позивачем при митному оформлення, що вбачається з митної декларації.

На думку суду, наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.

Крім того суд вказує, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, само по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 26.03.2019 року у справі №826/17973/14, в якій зазначено, що: «…однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості...».

Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами, наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2022/000039/2 від 18.01.2022 року та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2022/000053 від 18.01.2022 року необґрунтованими, а тому протиправним та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо того, що відповідач посилався на аналіз баз даних ЄАІС Держмитслужби України та те, що рівень митної вартості за товаром, митне оформлення якого вже здійснено, є більшим та становить 1,49 дол. США за кг (митна декларація UA403030/2022/20522 від 05.10.2022 року).

Верховним Судом було сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

Також суд зазначає, що згідно з наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Також суд зазначає, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару (за ціною договору) та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. Крім того, відомості з інформаційних баз даних органів Держмитслужби, на які посилається відповідач, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об`єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, а тому такі дані не можуть мати пріоритетного значення по відношенню до наданих декларантом первинних документів про товар.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, наведеному у постанові від 15.05.2018 року по справі №820/3881/17.

Судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, та її вартості за одиницю товару, митний орган не навів пояснень щодо зробленого коригування на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, характеристик таких товарів, умов поставки, комерційних умов тощо, всупереч положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні на визначенні ціни імпортованих товарів з огляду на співпадіння крайні постачальника у митних деклараціях №23UА44U8 та №UА403030|2022|20522, суд до уваги не приймає, оскільки відповідачем в оскаржуваному рішенні не обґрунтовано ідентичність товарів, що постачались, з огляду на співпадіння їх фізичних характеристик; комерційних умов поставки; кількості товарів, що постачались.

Крім того суд зазначає що в оскаржуваному рішенні відповідачем помилково одночавсно було зазначено про застосування двох другоряідних методів, а саме 2-го та 6-го (резервного).

Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами, наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500500/2023/000006 від 02.01.2023 року є необґрунтованими, а тому протиправним та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи від представника позивача до суду надійшло клопотання про та стягнення з Одеської митниці на користь позивача судових витрат на професійну правову допомогу в сумі 15 000,00 грн. та на послуги перекладу у сумі 6 500,00 грн.

Разом з цим, від митного органу до суду 04.10.2023 року надійшли заперечення на клопотання позивача щодо стягнення судових витрат, а саме в частині стягнення з митного органу вартості послуг перекладача. Разом з тим, митний орган просив зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, не зазначивши при цьому конкретної суми зменшення. Вказану позицію представник відповідача підтримав у повному обсязі у судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч.ч.1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року №5076-VI (далі Закон №5076-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, Порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частин 4 та 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» також роз`яснено, що оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» (як клієнтом) та адвокатським об`єднанням «СІ.ЕЛ.ЕС» (як адвокатським об`єднанням) (далі АО «СІ.ЕЛ.ЕС») було укладено договір №56 від 26.08.2020 року про надання професійної правничої (правової) допомоги, за умовами якого АО «СІ.ЕЛ.ЕС» приймає на себе обов`язки (зобов?язання) з надання професійної правничої (правової) допомоги на підставі доручень клієнта.

Згідно п.п 1.1 п.1 Договору №56 зміст конкретного доручення клієнта про надання професійної правничої (правової) допомоги АО «СІ.ЕЛ.ЕС» та розмір гонорару (винагороди) за його виконання, що підлягає сплати клієнтом, визначається сторонами на підставі цього договору, зокрема шляхом укладення додаткових угод до нього.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №15 від 29.06.2023 року до Договору №56 від 26.08.2020 року про надання професійної правничої (правової) допомоги клієнт надає доручення АО «СІ.ЕЛ.ЕС» на представництво інтересів клієнта в межах звернення до Одеського окружного адміністративного суду за позовом ТОВ «Одєтекс» до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500500/2023/000006 від 02.01.2023 року, зокрема (але не виключно): доручення з питання підготовки, підписання та подання позову, всіх необхідних процесуальних документів по справі та додатків до них, з правом їх підписання, а також представництва інтересів клієнта в ході здійснення судочинства в суді першої інстанції, складання та подання всіх необхідних, на думку адвокатів АО «СІ.ЕЛ.ЕС» документів, усних та письмових пояснень, збирання доказів, виконання інших (без обмежень) дій, що будуть необхідні для належного та якісного представництва інтересів клієнта.

За п.2 додаткової угоди №15 сторони погодили, що розмір гонорару АО «СІ.ЕЛ.ЕС» по справі складає 15 000,00 грн. та має бут сплачений клієнтом до моменту вирішення Одеським окружним адміністративним судом спору у справі за позовом ТОВ «Одєтекс» до Одеської митниці Держмитслужби (але в будь-якому випадку не пізніше 5-ти (п?яти) банківських днів з дати прийняття Одеський окружним адміністративним судом рішення у справі).

До суду було також надано акт-рахунок №15 від 29.06.2023 року на виконання вимог додаткової угоди №15 від 29.06.2023 року.

Крім того, 18.09.2023 року було складено акт приймання-передачі наданої АО «СІ.ЕЛ.ЕС» професійної правничої допомоги на користь ТОВ «Одєтекс» відповідно до Договору №56 від 26.08.2020 року та Додаткової угоди №15 від 29.06.2023 року, в якому зазначено, що АО «СІ.ЕЛ.ЕС» протягом червня 2023 року та по вересень 2023 року, виконувало доручення з представництва інтересів клієнта в судовій справі №420/16720/23 за позовом ТОВ «Одєтекс» до Одеської митниці як ВП Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500500/2023/000006 від 02.01.2023 року.

Разом з тим, як встановлено судом, 18.09.2023 року було складено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АО «СІ.ЕЛ.ЕС» на корись ТОВ «Одєтекс» за Договором №56 від 26.08.2020 року та Додатковою угодою №15 від 29.06.2023 року, відповідно до якого позивачу були надані наступні правові послуги:

- проведення зустрічі з клієнтом з приводу обговорення спірних правовідносин між ТОВ «Одєтекс» та Одеською митницею, та попереднє ознайомлення з первинною документацією, яка стосується спірних правовідносин;

- аналіз та дослідження наданих клієнтом документів по взаємовідносинам між ТОВ «Одєтекс» та Одеською митницею, з приводу митного оформлення товару за митною декларацією №23UА44Uвід 02.01.2023 року, запитування у клієнта додаткових документів;

- зустріч з клієнтом з приводу проведення консультації з питань найбільш ефективного способу захисту його порушених прав та інтересів, визначення, обговорення та затвердження обраного способу захисту порушених прав та інтересів клієнта, обговорення та погодження необхідності звернення до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської митниці про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення;

- складання адвокатом Кришкевич В.М. та направлення адвокатського запиту №325 від 18.01.2023 року на адресу Одеської митниці;

- підготовка позовної заяви ТОВ «Одєтекс» до Ддеського окружного адміністративного суду щодо визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмовив прийнятті митної декларації загалом більше 32 робочих годин;

- підготовка та засвідчення копій документів відповідно до вимог п. 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів, ДСТУ 4163-2003» для подачі в якості документального підтвердження наведених у позовній заяві посилань та тверджень ТОВ «Одєтекс».

- підготовка (складання) клопотання про подання (приєднання) додаткових доказів та розподіл судових витрат у справі 3 години.

Факт оплати вищевказаних правничих послуг підтверджується наявною у матеріалах справи платіжної інструкцією №13568 від 07.07.2023 року.

Суд зазначає, що виконання робіт з приводу проведення зустрічі з клієнтом з приводу обговорення спірних правовідносин між ТОВ «Одєтекс» та Одеською митницею та проведення зустрічі з клієнтом з приводу проведення консультації з питань найбільш ефективного способу захисту його порушених прав та інтересів, визначення, обговорення та затвердження обраного способу захисту порушених прав та інтересів клієнта, які представником позивача виокремлені в дві різні послуги, фактично не відрізняються один від одного та однаково мають на меті проведення консультацій між товариством «Одєтекс» та АО «СІ.ЕЛ.ЕС» задля обговорення спірних правовідносин щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, та картки відмови Одеської митниці.

Суд також підкреслює, що витрати на аналіз та дослідження наданих клієнтом документів, здійснення запитів для отримання відповідних доказів стосовно справи, вивчення матеріалів справи, судової практики фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позову, а тому не є такими, що належать окремо до стягнення.

Водночас, у наданому до суду детальному описі робіт (наданих послуг), виконаних АО «СІ.ЕЛ.ЕС» на корись ТОВ «Одєтекс» за Договором №56 від 26.08.2020 року та Додатковою угодою №15 від 29.06.2023 року, зазначено кількість витраченого часу лише на виконання 2х правничих послуг, тоді як в даному переліку таких послуг зазначено 6.

Так само суд не враховує посилання представника позивача на витрати на підготовку розподіл судових витрат у справі від 20.09.2023 року, оскільки таке клопотання не охоплюється роботою щодо підготовки позову, а тому не є таким, що належать окремо до стягнення.

Більш того, дана адміністративна справа є типовою справою незначної складності, щодо якої існує стала судова практика.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача стосовно необхідності надання доказів ведення адвокатом книги обліку доходів та витрат, оскільки предметом спірних правовідносин в даному випадку є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування стороною позивача, а не облік отриманих доходів представником позивача та їх оподаткування.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2018 року по справі №569/17904/17.

У той же час суд частково враховує доводи Одеської митниці щодо необхідності зменшення суми стягнення на професійну правничу допомогу, надану товариству з обмеженою відповідальністю «Одєтекс».

Виходячи з наведеного, враховуючи необхідність задоволення в повному обсязі позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс», а також додані до справи докази понесення позивачем судових витрат, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих до суду та досліджених матеріалів, а також обсягом виконаних адвокатом робіт, наданих послуг (участь в підготовчому судовому засіданні), суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання представника позивача в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача у розмірі 6000,00 грн.

В іншій частині клопотання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги представника позивача стосовно стягнення судових витрат на послуги перекладача, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 КАС України спеціаліст, перекладач, експерт отримують винагороду за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. У випадках, коли сума витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача, експерта або проведення експертизи повністю не була сплачена учасниками справи попередньо (авансом), суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною п`ятою статті 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно частин шостої-восьмої статті 137 КАС України розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг). У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до положень ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Учасники справи, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі можуть оскаржити судове рішення щодо судових витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12.07.2023 року позовну заяву позивача було залишено без руху, та зобов`язано позивача подати до суду документи, долучені до позовної заяви, що викладені іноземною мовою, з перекладом на державну мову.

На виконання вимог вказаної ухвали суду представником позивача було надано до суду офіційний переклад документів, складених іноземною мовою, що вимагалось ухвалою суду.

На підтвердження понесених витрат на послуги перекладача представник позивача надав до суду копію рахунку-фактури №7-2071 від 13.07.2023 року, складеного ФОП ОСОБА_1 , на виконання послуг з письмового перекладу документів для подання них до суду по справі №420/16720/23 у сумі 6 500,00 грн.

Факт оплати вищевказаної послуги з перекладу підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією №13597 від 13.07.2023 року (т. 1 а.с. 201-202).

Отже, представником позивача документально підтверджено понесені витрати на оплату робіт (послуг) з перекладу документів, наданих до суду.

Суд не враховує посилання представника відповідача, що послуги з перекладу додатків до позовної заяви є складовою підготовки позивачем позовної заяви (до моменту її подання до суду) та були виконані до відкриття провадження по справі, оскільки переклад вказаних додатків до позовної заяви був виготовлений на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, тобто вже після подачі адміністративного позову до суду. Крім того, подання до суду додатків до адміністративного позову з їх перекладом на державну мову було пов`язано із розглядом адміністративної справи №420/16720/23.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає підтвердженими витрати позивача на послуги перекладача в розмірі 6 500,00 грн., пов`язаність цих послуг з розглядом справи, а тому такі витрати позивача мають бути стягнуті з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позовної заяви було сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у сумі 5 368,00 грн.

На підставі вищезазначеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача суму сплаченого підприємством судового збору з Одеської митниці.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» (65010, м. Одеса, вул. Бригадна, 131) до Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21А) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, та картки відмови задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000002/1 від 02.01.2023 року.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA500500/2023/000006 від 02.01.2023 року.

Стягнути з Одеської митниці (код ЄДРПОУ ВП 44005631) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» () суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 5 368,00 грн.

Стягнути з Одеської митниці () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Стягнути з Одеської митниці () за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Одєтекс» () витрати позивача на послуги перекладача у розмірі 6 500,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 04 грудня 2023 року.

Суддя О.В. Білостоцький