Справа № 600/2279/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Чернівці Справа №600/2279/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Головного управління ДПС у Чернівецькій області (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 12.01.2022 №00000/140/Ж10/24-13-09-01.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав за те, що він нібито, як зазначає відповідач, на території Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімбервол" здійснював господарську діяльність, а саме зберігав бензин 2 тони та дизель 2,5 тони з метою реалізації без відповідних документів на право здійснення даним видом діяльності та без отримання ліцензії, інспектором СРПП ВП №1 (м. Сторожинець) ЧРУП складено протокол про адміністративне правопорушення. У подальшому, постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25.01.2022 по справі №723/5332/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Однак, як зазначив позивач, не чекаючи результатів вирішення справи про адміністративне правопорушення, відповідачем на підставі матеріалів перевірки управління стратегічних розслідувань в Чернівецькій області ДСР НПУ прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Вказане рішення позивач вважає протиправним, оскільки не відповідає формі "С" Додатку №19 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2015 №1204. Вказував, що у формі "С" підставою для застосування санкцій є акт перевірки, а у оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні зазначено, що штрафні санкції застосовуються на підставі протоколу про адміністративне правопорушення.

Позивач посилався на те, що фактично позивач станом на 17.12.2021 виконував вказівку органу досудового розслідування, оскільки виявлені паливно-мастильні матеріали є речовим доказом у кримінальному провадженні, не можуть бути об`єктом цивільного обороту, а за їх розтрату його може бути притягнуто до відповідальності за статтею 388 КК України.

Головне управління ДПС у Чернівецькій області, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що підставою складання протоколу про адміністративне правопорушення стало те, що 17.12.2021 працівниками УСР в Чернівецькій області було встановлено, що на території де здійснює господарську діяльність позивач було зафіксовано зберігання двох металевих резервуарів ємністю по 10 м3 кожний, в яких знаходилось дизельне паливо та бензин А-92, а також паливно-роздавальний пістолет з колонкою. Ліцензія на право виробництва оптової, роздрібної торгівлі пальним чи зберігання пального станом на 17.12.2021 не було, ФОП Гилетці зазначені ліцензії не видавались.

Стосовно посилань позивача на те, що паливно-мастильні матеріали знаходились на території підприємства для власного споживання, відповідач зазначав, що заяви у відповідності до ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" позивач до податкового органу не подавав ні як фізична особа-підприємець, ні як керівник/засновник Товариства з обмеженою відповідальністю "Тімбервол".

Стосовно постанови Сторожинецького районного суду від 25.12.2022 по справі №723/5332/21, на яку посилається позивач, відповідач вказував, що до позивача застосовано санкції не за адміністративне правопорушення, а за правопорушення у сфері ведення господарської діяльності.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду Григораша В.О. від 29.06.2022 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем. Основним видом діяльності за КВЕД є 16.10 лісопильне та стругальне виробництво; 46.13 діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами (а.с. 8).

Разом із цим, як вбачається із матеріалів справи, позивач є засновником та директором ТОВ "Тімбервол", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (9-13).

17.12.2021 інспектором СРПП ВП №1 (м. Сторожинець) ЧРУП складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №117335 про те, що 17.12.2021 у АДРЕСА_2 , на території підприємства гр. ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, а саме: зберігав бензин 2 тони та дизель 2,5 тони з метою реалізації без відповідних документів на право здійснення даною вище діяльністю та без отримання ліцензії (а.с. 14).

Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25.01.2022 у справі №723/5332/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 15).

Листом від 20.12.2021 №4900/55/123/082021 Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України повідомив начальника Головного управління ДПС у Чернівецькій області про здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності щодо зберігання бензину 2 тон та дизелю 2,5 тони з метою реалізації без відповідних документів (а.с. 30).

У зв`язку із цим, заступник начальника управління контролю за підакцизними товарами-начальником відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального та контролю за обігом марки акцизного податку звернувся до заступника начальника Головного управління ДПС у Чернівецькій області із службовою запискою (а.с. 31).

На підставі матеріалів перевірки управління стратегічних розслідувань в Чернівецькій області ДСР НПУ (протокол про адміністративне правопорушення АПР18 №417335 від 17.12.2021), Головним управлінням ДПС у Чернівецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.01.2022 №00000/140/Ж10/24-13-09-01, яким на підставі п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та /або пені в розмірі 500000,00 грн. за порушення ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (а.с.17).

Не погодившись з даним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, предметом спору у даній справі є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 12.01.2022 №00000/140/Ж10/24-13-09-01, яким за порушення ст. 15 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 500000,00 грн.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, останнє прийнято на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії АПР18 №117335 від 17.12.2021, складеного інспектором СРПП ВП №1 (м. Сторожинець) ЧРУП, згідно якого 17.12.2021 у с. Банилів-Підгірний по вул. Довбуша, 3Ж, на території підприємства, гр. ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, а саме: зберігав бензин 2 тони та дизель 2,5 тони з метою реалізації без відповідних документів на право здійснення даною вище діяльністю та без отримання ліцензії.

Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, позивач посилається на те, що: 1) таке рішення не відповідає формі "С" Додатку №19 до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженій наказом Міністерства фінансів України від 28.05.2015 №1204 та статті 58 ПК України, оскільки винесено на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, а не на підставі акту перевірки; 2) Постановою Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25.01.2022 у справі №723/5332/21 провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 164 КУпАП на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд вважає, що для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи необхідно дослідити обґрунтованість поданих учасниками справи доказів, з огляду на аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України врегульовані Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" (далі - Закон №481/95-ВР).

Статтею ст. 1 Закону №481/95-ВР визначено, що ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частиною 7 ст. 15 Закону №481/95-ВР встановлено річну плату за ліцензії на право зберігання пального у розмірі 780 гривень.

За змістом ч. 8, 10 ст. 15 Закону №481/95-ВР суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Частиною 32 статті 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.

Для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії документів, перелік яких встановлений ч. 38 цієї статті Закону.

Суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження, а також фактичне місцезнаходження ємностей, що використовуються для зберігання пального (ч. 43 ст. 15 Закону № 481/95-ВР).

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують (ч. 21 ст. 15 Закону №481/95-ВР).

Відповідно до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій у розмірі 500000 гривень.

Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом ст.15 Закону № 481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Так, ч. 19 ст. 15 Закону №481/95-ВР визначено, що ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Отже, із системного аналізу вказаних норм вбачається, що на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен отримати ліцензію на право зберігання пального, незалежно від того, чи здійснює суб`єкт господарювання оптову або роздрібну торгівлю пальним.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємкостей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального).

Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню "акцизного складу" та/або "акцизного складу пересувного", незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу.

Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України та Законом №481/95-ВР встановлює як виключення з визначення "акцизного складу" та/або "акцизного складу пересувного", такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Отже, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення.

Так, у постанові від 31 травня 2022 року у справі №540/4291/20 Верховний Суд застосував норми статей 15, 17 Закону №481/95-ВР у системному зв`язку із нормами підпунктів 14.1.6. 14.1.6-1, п. 14.1 ст. 14 ПК України і сформулював такий висновок. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизний склад» та/або «акцизний склад пересувний», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального має ознаки, які згідно з нормами підпунктів 14.1.6. 14.1.6-1, п. 14.1 ст. 14 ПК України встановлені як виключення з визначення "акцизний склад" та/або "акцизний склад пересувний", такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Також у цій постанові Верховний Суд зауважив, що для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності "на балансі" у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії. У спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання. Невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Вказана позиція узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №140/16490/20 та від 07.06.2022 у справі № 360/4140/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, вищенаведені висновки Верховного Суду є застосовним до правовідносин, які виникли у цій справі.

Як зазначалось вище, оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем, на підставі виявленого працівниками УСР в Чернівецькій області факту встановлення позивачем на території, де він здійснює господарську діяльність: АДРЕСА_3 (двох) металевих резервуарів ємністю по 5 тон кожний, в яких знаходилось: Дизельне паливо та Бензин А-92, а також паливно-роздавальний пістолет з колонкою.

Встановлено, що діючих ліцензій на право виробництва оптової та роздрібної торгівлі чи зберігання пального станом на 17.12.2021 у позивача не було, що і не заперечувалось сторонами.

На підтвердження наявності на території ТОВ "Тімбервол", засновником та керівником якого є позивач, металевих резервуарів, відповідачем додано до матеріалів справи фотознімки останніх.

Водночас, позивачем до позовної заяви додано акт прийомупередачі на відповідальне зберігання ПММ у з кримінальному провадженні №50000008 від 01.02.2021.

Дослідженням вказаного акту встановлено, що старшим слідчим з ОВС першого відділу розслідування кримінальних проваджень СУ ГУ ДФС у Чернівецькій області підполковником податкової міліції Конецька Т.І. передано, а власником деревообробного комплексу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 , в якому свою діяльність здійснює ФОП ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 прийнято на відповідальне зберігання ПММ два резервуари, одну ПРК та дві ПРП, які були виявлені та вилучені 06.04.2021 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: два резервуари ємністю орієнтовно 5 т. кожний, в одному із яких міститься бензин марки А-92 в кількості зі слів ОСОБА_1 2т, а в другому міститься та ДП в кількості зі слів ОСОБА_1 2,5 т., одна ПРК та дві ПРП, з яких здійснюється подача палива А-92 та ДП.

У вказаному акті зазначено, що вище перелічене передається на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_1 та будуть зберігатися на території за адресою: АДРЕСА_1 .

Власника вилученого майна - ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , попереджено про кримінальну відповідальність за розтрату, відчуження майна.

Дослідивши вказаний акт, суд бере його до уваги під час вирішення даної справи, з огляду на те, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів щодо того, що позивач, як суб`єкт господарювання, здійснював зберігання виявлених паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшої реалізації, не встановлено також і факту їх реалізації.

З огляду на викладене, дослідивши надані відповідачем письмові докази, зокрема вищевказані фотознімки, то суд вважає їх неналежними та недопустимими у даній справі, оскільки такі не відображають дійсні обставини справи та, відповідно, не можуть бути взяті за основу для прийняття спірного рішення.

Окрім цього, вирішуючи даний спір, суд враховує також постанову Сторожинецького районного суду від 25.01.2022 по справі №723/5332/21, якою закрито провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Суд зауважує, що в ході розгляду Сторожинецьким районним судом справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, судом не встановлено факту здійснення ним господарської діяльності щодо реалізації паливно-мастильних матеріалів та зберігання бензину чи дизпалива з метою їх подальшої реалізації.

Так, аналізуючи вищевказані положення законодавства, а також встановлені обставини у цій справі, суд дійшов висновку, що в ході розгляду даної справи, відповідачем не надано до суду будь-яких інших належних та допустимих доказів в підтвердження факту реалізації позивачем паливно-мастильних матеріалів чи факту зберігання бензину та дизпалива, з метою їх подальшої реалізації без відповідних дозвільних документів на право здійснення даною вище діяльністю та без отримання ліцензії.

Вказане не дає можливості кваліфікувати зберігання позивачем на території за адресою: АДРЕСА_3 (двох) металевих резервуарів ємністю по 5 тон кожний, в яких знаходилось: Дизельне паливо та Бензин А-92, а також паливно-роздавальний пістолет як зберігання для їх реалізації без відповідних документів на право здійснення даною вище діяльністю та без отримання ліцензії, у відповідності до вимог ст. 17 Закону №481/95.

Отже, в даному випадку, суд вважає, що на час прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, контролюючий орган дійшов передчасного висновку про зберігання позивачем 2 (двох) металевих резервуарів ємністю по 5 тон кожний, в яких знаходилось: Дизельне паливо та Бензин А-92, а також паливно-роздавального пістолету з метою їх реалізації без відповідних документів на право здійснення даною вище діяльністю та без отримання ліцензії.

Вказане спростовується доданим до матеріалів справи актом прийомупередачі на відповідальне зберігання ПММ у з кримінальному провадженні №50000008 від 01.02.2021, а також постановою Сторожинецького районного суду від 25.01.2022 по справі №723/5332/21.

Такі обставини виключають можливість застосування до позивача штрафних санкцій за порушення ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що застосовуючи до позивача штрафні санкції у розмірі 500000,00 грн, визначені податковим повідомленням-рішенням, відповідач діяв без дотримання вимог податкового законодавства.

Зважаючи на викладене, з урахуванням вищевикладених обставин, оцінюючи в сукупності обставини справи, письмові докази, суд приходить до висновку, що позивачем доведено суду протиправність винесеного стосовно нього податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до змісту позовної заяви, позивач не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням також посилався на порушення відповідачем порядку застосування штрафних санкцій.

Як зазначалось вище оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за порушення позивачем ст.15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 500000,00 грн у відповідності до абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 червня 2003 р. №790 (далі - Порядок №790). Даний Порядок регулює саме механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального".

Тобто, з указаного вбачається, що за податкове порушення, відповідальність за яке передбачено ст. 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", контролюючим органом виноситься рішення про застосування фінансових санкцій.

Відповідно до п.5 Порядку №790 підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

Таким чином, законодавством як підставу для прийняття податковими органами рішення про застосування фінансових санкцій, визначено саме матеріали правоохоронних.

Натомість, відповідачем застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у розмірі 500000,00 грн, приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до с. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт: невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації; завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу; заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій (митній) декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки; завищення сум податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету, заявлених у податкових деклараціях, зокрема при використанні права на податкову знижку відповідно до розділу IV цього Кодексу; наявності помилок при визначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної та/або відсутності реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної протягом граничних строків, передбачених цим Кодексом.

З аналізу вказаної норми вбачається, що така містить вичерпний перелік, стосовно якого контролюючим органом виноситься податкове повідомлення - рішення.

Відтак, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем у порушення Порядку №790 прийнято податкове повідомлення-рішення.

Стосовно посилань, позивача на встановлення мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), варто зазначати наступне.

18.03.2020 набрав чинності Закон України від 17.03.2020 №533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", яким підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України доповнено пунктами 52-1 - 52-5.

Згідно з п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України (в редакції на момент винесення спірних правовідносин) установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу; фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині: обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального та спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Тобто, законодавець запровадив мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Як свідчать матеріали справи, податковим органом жодних перевірок господарської діяльності ОСОБА_1 не проводилось. Суд наголошує на тому, що оскаржуване рішення виносилось на підставі матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 17.12.2021 серії АПР18 №117335, складеного працівниками правоохоронного органу.

Вимогами чинного законодавства не визначено заборон щодо проведення перевірок, обшуків працівниками правоохоронних органів суб`єктів господарювання під час дії мораторію на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Відтак, на думку суду, вказані вище посилання позивача є безпідставними та необґрунтованими.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до положень, закріплених ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог.

Частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд стягує з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2481,00 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 12.01.2022 №00000/140/Ж10/24-13-09-01.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2481,00 грн, сплачений згідно платіжного квитанції А97Е-3ХЕН-С8Х8-633Т від 28.06.2022.

Згідно статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 (с. Банилів-Підгірний, Вижницький район, Чернівецька область, 59216, РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200-А, м. Чернівці, Чернівецька область, 58013, ).

Суддя В.О. Григораш