Справа № 750/15438/23
Суддя: Карапута Л. В.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/750/138/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Аушевої М.Ю.,

за участю позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Чернігівській області Лещенко Максима Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

23.10.2023 року позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7952464 від 16.10.2023 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 ст. 122 КУпАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.; закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення, стягнути судовий збір, відшкодувати комісію банку за сплату судового збору, відшкодувати вартість ксерокопій позовної заяви та необхідних документів.

20.11.2023 представник відповідача Департаменту патрульної поліції подала письмовий відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що поліцейський Лещенко М.А. під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а винесена постанова повністю відповідає вимогам ст. 283 КупАП.

22.11.2023 року позивач подав письмову відповідь на відзив, в якій просив позов задовольнити з підстав того, що не порушував правила дорожнього руху, а представник відповідача не вірно трактує поняття «проїзна частина».

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав і наполягав на задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали до суду відзив.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

16 жовтня 2023 року постановою Відповідача серія ЕАТ №7952464 в

справі про адміністративне правопорушення від 16.10.2023 року було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КупАП, та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Стаття 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що основними повноваженнями патрульної поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками.

Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, (із змінами і доповненнями) відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Судом встановлено, що 16.10.2023 о 15 год. 21 хв. в м. Чернігові, по проспекту Миру, 249 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Opel Vivaro, державний номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, щоб надати дорогу пішоходу, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР.

Відповідно до п. 1.10 ПДР пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Пішохідні переходи позначаються дорожніми знаками, дорожньою розміткою та пішохідними світлофорами.

Згідно п.п.18.1 Правил дорожнього руху водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Дана вимога передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Відповідно до пункту 4.16 ПДР пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Таким чином, саме водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 751/4821/17 (справа № 750/4929/20).

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає, а саме: перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

ОСОБА_2 є уповноваженим працівником підрозділу патрульної служби Національної поліції, проходить службу на посаді поліцейського роти № 2 батальйону управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП, має спеціальне звання - рядовий поліції, а отже, у відповідності до ст. 222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема, за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» (Застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення), поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпеченні: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень: 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, y/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель ( ч. 2 ст. 40).

В пункті 7 оскаржуваної постанови зазначено портативний відеореєстратор ПВ-472732, відео з реєстратора 70mai, що і є технічними засобами за допомогою яких було задокументовано адміністративне правопорушення, вчинене позивачем.

Чинне законодавство не має жодних виключень із цих правил ні для регульованих, ні для нерегульованих пішодних переходів, та за порушення таких правил встановлює відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до запису з портативного відеореєстратора, ОСОБА_1 під час зупинки транспортного засобу та розмови з поліцейськими повідомляв, що зрозумів, що подвійна суцільна. Запитував у поліцейського, а попередження ніяк не можна застосувати та він подивиться з приводу острівця, що не спростовують відсутності вини у вчиненні адміністративного правопорушення.

Позивачем по справі до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Таким чином, наявні в справі докази в сукупності повністю підтверджують порушення позивачем вимог пункту 18.1 Правил дорожнього руху.

Разом з тим, як встановлено судом, інспектор Лещенко М.А. при винесенні постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом.

У даному спорі питання оскарження неправомірних дій працівника поліції не розглядається, оскільки позивач оскаржує незаконність постанови про накладення на нього адміністративного стягнення.

Таким чином, судом не було встановлено порушень з боку інспектора вимог ст. 278, 279 КпАП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 25.06.2020 року по справі 520/2261/19, зводиться до того, що: ч. 2 ст. 77 КАС покладено обов`язок доказування відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги».

Незгода позивача, з його притягненням, до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Чернігівській області Лещенко Максима Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, слід відмовити.

Тому не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення судових витрат, а саме судового збору, витрат за виготовлення позовної заяви та ксерокопіювання необхідних документів до неї.

Керуючись статтями 2, 6-10, 72, 77, 90, 241-246, 255, 286, 292, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора УПП в Чернігівській області Лещенко Максима Андрійовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або у порядку, передбаченого ч.2 ст.255 КАС України.

Рішення суду може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута