Справа № 600/5383/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Чернівці Справа № 600/5383/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ у Чернівецькій області від 22.03.2023 року № 799 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Чернівецькій області зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди: навчання на денному підготовчому відділенні Української сільськогосподарської академії з 19.12.1983 року по 28.07.1984 рік; навчання на І курсі Української сільськогосподарської академії та навчання в Університеті Аграрних наук (Угорщина) м. Геделле відповідно до диплому №53/1990 з 01.08.1984 року по 30.08.1990 рік;

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Київській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з дня виникнення права на пенсію, а саме з дня наступного за днем народження, тобто з 22 січня 2023 року.

Позов обґрунтовано тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відмова мотивована тим, що необхідний страховий стаж позивача повинен становити 30 років, при цьому страховий стаж ОСОБА_1 визначено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у розмірі 26 років 2 місяці 14 днів. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання на підготовчому відділенні з 01.12.1983 року по 01.08.1984 рік та період навчання з 01.09.1985 року по 30.08.1990 в Угорщині (м. Геделле) в Університеті Аграрних наук, оскільки можливість зарахування часу навчання на підготовчих курсах відділенні при вищих навчальних закладах на підставі відповідних записів у трудовій книжці законодавством не передбачена, а диплом №53-1990 від 15.06.1990 року підлягає підтвердженню компетентними органами країни Угорщина. Позивач вважає, що період його навчання у період на підготовчому відділені з 19.12.1983 року по 28.07.1984 року за денною формою навчання не перевиває трудового стажу, то він підлягає зарахуванню до загального страхового стажу. Одночасно підлягає зарахуванню до загального страхового стажу період навчання на І курсі економічного факультету на стаціонарній формі навчання з 01.08.1984 року по 30.08.1990 року Української сільськогосподарської академії з подальшим навчанням в Університеті Аграрних наук м. Геделле (Угорщина) за направленням. Позивач наголошує, що відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення або неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Наведене не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області усі документи, що стосуються спірних відносин.

Головне управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області, заперечуючи проти позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що при опрацюванні наданих позивачем документів по обчисленню страхового стажу для призначення пенсії за віком, органом Пенсійного фонду України розраховано стаж, який склав 26 років 2 місяці 14 днів. До страхового стажу позивача не зараховано: період навчання з 01.12.1983 по 31.08.1984, оскільки законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу період слухача підготовчого відділення, та період навчання з 01.09.1985 по 13.06.1990 згідно диплому №53/1990 від 15.06.1990, оскільки вищезазначений період можливо врахувати після підтвердження стажу компетентними органами країни Угорщини. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Головне управління Пенсійного фонду у Київській області, заперечуючи проти позовних вимог, подало до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано про те, що позов в частині зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з дня виникнення права на пенсію заявлений до неналежного відповідача, оскільки ГУ ПФУ у Київській області як територіальний орган ПФУ заяву позивача про призначення пенсії та додані до неї документи не розглядало, право на надання уточнюючих довідок протягом 3-х місячного строку з моменту звернення з заявою про призначення пенсії не роз`яснювало, клопотань про витребування відповідних документів від підприємств, організацій та установ не отримувало. Крім цього, вимога до головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання призначити пенсію на підставі поданих позивачем документів носить похідний характер від рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні пенсії, а відтак Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не вчинило жодних дій або бездіяльності, які є предметом позову, та не може бути відповідачем по справі. У зв`язку з наведеним, в задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області слід відмовити.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським РВ УМВС України в Тернопільській області 05 травня 1998 року.

15 березня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано, зокрема, диплом про навчання №53, довідку про прийняття на навчання №352, переклади та трудова книжка НОМЕР_2 .

Окрім цього, в заяві про призначення пенсії позивач просив зарахувати в стаж період навчання згідно наказу №54-СК від 28.07.1984 року про зарахування студентом першого курсу. Довідка №352 від 28.12.2022 року була надана позивачем 15 лютого 2023 року. Також просив зарахувати в стаж навчання згідно диплому 353/1990. Переклад печатки також був наданий 15 лютого 2023 року.

Рішенням №99 від 22 березня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Чернівецькій області відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

При цьому у вказаному рішенні зазначено, що до за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.12.1983 по 31.08.1984, оскільки законодавством не передбачено зарахування до страхового стажу період слухача підготовчого відділення, та період навчання на території з 01.09.1985 по 13.06.1990 згідно диплому №53/1990 від 15.06.1990, оскільки вищезазначений період можливо врахувати після підтвердження стажу компетентним органами країни Угорщини.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі-Закон №1058-IV).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 цього Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розмішуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Отже, уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи особи.

Згідно пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, (далі - Інструкція № 162, в редакції чинній на час навчання позивача у період з 01.12.1983 по 31.08.1984 року та з 01.09.1985 по 13.06.1990 року) заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції №162 встановлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно пункту 2.15 Інструкції №162 студентам, особам, які навчаються, аспірантам та клінічним ординаторам, що мають трудові книжки, учбовий заклад (науковий заклад) вносить запис про час навчання на денних відділеннях (в тому числі підготовчих) вищих і середніх спеціальних учбових закладах, в партійних школах і школах профруху. Підставою для таких записів є накази учбового закладу (наукового закладу) про зарахування або відрахування студента, особи, яка навчається, аспіранта, клінічного ординатора.

Так, на час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком, регулювався постановою Ради Міністрів СССР від 03 серпня 1972 року № 590 "Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій" (далі - Порядок № 590).

Згідно з підпункту «і» частини першої пункту 109 Порядку №590 крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах і таке інше), партійних школах, совпартшколах, школах профруху, на рабфаках; перебування в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною другою пункту 109 Порядку №590 передбачено, що при призначенні пенсій періоди, вказані у пп. "і", зараховуються до стажу за умови, якщо цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба у складі Збройних сил СРСР, або інша служба, вказана в пп. "к".

Підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені відповідно до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20.08.1969 № 681 "Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах" та Постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08.10.1969 №573.

Вказаними нормативно-правовими актами передбачалось, що: 1) "при організації підготовчих відділень передбачається проведення учбових занять по денній, вечірній та заочній формах навчання; створення відділень при наявності не менше 100 слухачів, які навчаються з відривом і без відриву від виробництва; строк навчання з відривом від виробництва - 8 місяців, без відриву від виробництва - 10 місяців" (п. 2 зазначених нормативних актів); 2) "на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР. Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій» (п. 3 зазначених нормативних актів). 3) «слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (п. 5 та 10 відповідно), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 09.07.1963 № 774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27.07.1963 № 1114».

Статтею 45 Закону СРСР від 19.07.1973 N 4536-VIII "Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту" було передбачено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, заводах втузах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. Підготовка фахівців у вищих навчальних закладах здійснюється за денною, вечірньою та заочною формами навчання.

Відповідно до Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі, затвердженого наказом міністра вищої та середньої спеціальної освіти СРСР від 29.09.1969 №712 (із змінами і доповненнями), підготовчі відділення, як і підготовчі курси, створюються для загальноосвітньої підготовки молоді до вступу до вищого навчального закладу.

Крім того, відповідно до Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі (Накази Міністерства вищої та середньої освіти СРСР №712 від 26.09.1969; №394 від 17.05.1971; №468 від 31.05.1974) а) "час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу"; в) "особам, зарахованим на підготовче відділення видається квиток слухача", "на слухачів підготовчого відділення поширюються права та обов`язки, встановлені для студентів вищого навчального закладу" (пункт 9-10).

Таким чином, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом були прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу.

Аналогічного висновку притримується, зокрема, і Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 08 серпня 2023 року по справі №560/2163/23.

Так, згідно записів трудової книжки НОМЕР_2 позивач з 11.11.1981 року по 11.11.1983 року проходив службу в рядах Радянської армії.

Відповідно до запису №4 трудової книжки позивач зарахований слухачем підготовчого відділення Української сільськогосподарської академії.

Архівною довідкою №352 від 28.12.2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 наказом №132-«СК» від 16 грудня 1983 року зарахований слухачем підготовчого відділення Української сільськогосподарської академії з 19 грудня 14983 року на стаціонарну форму навчання. Наказом №54-«СК» від 28.07.1984 року, на підставі випускних екзаменів та рішення комісії по прийому випускних екзаменів протокол №1 від 28.07.1984 ОСОБА_1 зараховано студентом І курсу економічного факультету/відділення бухгалтерський облік в сільському господарстві/ на стаціонарну форму навчання.

Таким чином, враховуючи зазначені судом норми та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивачу період навчання ОСОБА_1 на підготовчому відділенні з 01.12.1983 року по 31.08.1984 року.

Щодо незарахування періоду навчання з 01.09.1985 по 13.06.1990 року на території Угорщини суд зазначає наступне.

Як вбачається з архівної довідки №352 від 28.12.2022 року ОСОБА_1 згідно наказу №580-«С» від 20.08.1985 року відряджено до Москви з послідуючим направленням на навчання до УНР (Угорської Народної Республіки).

Відповідно до запису №6 трудової книжки НОМЕР_2 позивач 30.08.1990 року відрахований по закінченню навчанню з Університету аграрних наук м. Геделле.

Додатково, органу Пенсійного фонду України та до суду позивачем надано копію диплому №53/1990 від 15.06.1990 року, у відповідності до якого ОСОБА_1 оголошений дипломованим аграрним інженером-економістом.

Тобто, період навчання позивача в період з 01.09.1985 по 13.06.1990 року в Університеті аграрних наук м. Геделле на факультеті економічних і суспільних наук підтверджується записами трудової книжки та додатковими документами (архівною довідкою та дипломом).

Фактично, сам факт навчання з 01.09.1985 по 13.06.1990 року не оспорюється Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, однак останнє виключно з формальних підстав відмовляє в зарахуванні названого періоду навчання до страхового стажу позивача.

Так, на переконання суду, твердження Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в оскаржуваному рішенні про необхідність підтвердження стажу компетентними органами країни Угорщини суд вважає безпідставною та такою, що не ґрунтується на законі.

До того ж, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області ні у рішенні №99 від 22 березня 2023 року, ні у відзиві на позовну заяву, не наведено законодавчо встановлених норм, які зобов`язують позивача надавати додаткові документи до диплому на підтвердження свого стажу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у зарахуванні до страхового стажу і періоду навчання з 01.09.1985 по 13.06.1990 року згідно диплому №53/1990 від 15.06.1990 року.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Зважаючи на те, що звернення до суду з цим позовом обумовлено незгодою позивача із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 22 березня 2023 року №99, то суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування названого рішення.

Визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача, враховуючи висновок суду про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22 березня 2023 року №99, виходячи з повноважень, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати періоди навчання позивача з 01.12.1983 по 31.08.1984 та з 01.09.1985 по 13.06.1990 до страхового стажу, який дає йому право на призначення пенсії за віком, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, як орган, до якого позивачем 15.03.2023 року було подано заяву про призначення пенсії за місцем свого проживання та реєстрації, призначити позивачу пенсію за віком з 22.01.2023 року (згідно приписів статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку).

Отже, позов підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області є безпідставними та такими, що не свідчать про законність оскаржуваних дій (рішення).

Відповідно до положень частин першої, третьої, сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 2147,20 грн.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області та з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень порівну, по 1073,60 грн з кожного.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 22 березня 2023 року №99 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати періоди навчання ОСОБА_1 з 01.12.1983 по 31.08.1984 року та з 01.09.1985 по 13.06.1990 року до страхового стажу, який дає йому право на призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 22 січня 2023 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (Київська область, м. Фастів, вул. А. Саєнка, 10, ).

Суддя О.П. Лелюк