Справа № 520/13721/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 р.Справа № 520/13721/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/13721/23

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Харківській області, звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило:

стягнути до бюджету України з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , суму податкового боргу в загальному розмірі 543955,07 грн. (основний платіж).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто до державного бюджету України з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) суму податкового боргу в загальному розмірі 543955 (п`ятсот сорок три тисячі дев`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 07 коп.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС у Харківській області.

У позовній заяві позивачем вказано, що відповідач, як суб`єкт підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинена 16.03.2023 року.

Судом встановлено, що відповідач має податковий борг у загальному розмірі 543955,07 грн. з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що податковий борг відповідача у сумі 175715,00 грн. з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) нараховано на підставі:

- податкової декларації з податку на додану вартість від 17.01.2022 № у сумі 81310,00 грн., терміном сплати 31.01.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 21.02.2022 № у сумі 66949,00 грн., терміном сплати 02.03.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 19.07.2022 № у сумі 676,00 грн., терміном сплати 20:07.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 19.07.2022 № у сумі 266,00 грн., терміном сплати 20:07.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 19.07.2022 № у сумі 115,00 грн., терміном сплати 20.07.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 19.07.2022 № у сумі 118,00 грн., терміном сплати 20.07.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від |19.07.2022 № у сумі 379,00 грн., терміном сплати 01.08.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 04.08.2022 № у сумі 4670,00 грн., терміном сплати 30.08.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 19.09.2022 № у сумі 4077,00 грн., терміном сплати 30.09.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 20.10.2022 № у сумі 3420,00 грн., терміном сплати 31.10.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 18.11.2022 № у сумі 3534,00 грн., терміном сплати 30.11.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 20.12.2022 № у сумі 4746,00 грн., терміном сплати 30.12.2022;

- податкової декларації з податку на додану вартість від 17.01,2023 № у сумі 5455,00 грн., терміном сплати 30.01.2023.

Також, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що податковий борг відповідача у сумі 18140,04 грн. з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, нараховано на підставі: податкової декларації про майновий стан і доходи від 02.02.2022 № у сумі 18140,04 грн., терміном сплати 16.11.2022.

Судом встановлено, що податковий борг відповідача у сумі 350100,03 грн. з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами - 350100,03 гри, (основний платіж) нараховано на підставі:

- декларації акцизного податку від 15.02.2022 № у сумі 130764,00 грн, у зв`язку з частковою сплатою у сумі 31312,97 грн., сума яка підлягає стягненню - 99151,03 грн., терміном сплати 02.03.2022;

- декларації акцизного податку від 19.07.2022 № у сумі 111939,00 грн., терміном сплати 19.07.2022;

- декларації акцизного податку від 19.07.2022 № у сумі 17704,00 грн., терміном сплати 19.07.2022;

- декларації акцизного податку від 19.07.2022 № у сумі 14816,00 грн., терміном сплати 19.07.2022;

- декларації акцизного податку від 19.07.2022 № у сумі 1879,00 грн., терміном сплати 19.07.2022;

- декларація акцизного податку від 19.07.2022 № у сумі 24169,00 грн., терміном сплати 01.08.2022;

- декларація акцизного податку від 04.08.2022 № у сумі 13605,00 грн., терміном сплати 30.08.2022;

- декларація акцизного податку від 19.09.2022 № у сумі 11517,00 грн., терміном сплати 30.09.2022;

- декларація акцизного податку від 16.10.2022 № у сумі 13141,00 грн., терміном сплати 31.10.2022;

- декларація акцизного податку від 18.11.2022 № у сумі 8726,00 грн., терміном сплати 30.11.2022;

- декларація акцизного податку від 19.12.2022 № у сумі 14953,00 грн., терміном сплати 30.12.2022;

- декларація акцизного податку від 16.01.2023 № у сумі 18500,00 грн., терміном сплати 30.01.2023.

У зв`язку з непогашенням відповідачем сум податкового зобов`язання протягом встановлених строків, позивачем винесено податкову вимогу №0-2035 від 25.01.2022 року, докази направлення, якої відповідачу містяться в матеріалах справи. Однак до контролюючого органу повернувся конверт із відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Матеріали справи також містять лист позивача від 25.04.2023 року №6258/5/20-40-13-12-18, зі змісту якого вбачається, що податковий борг відповідача з моменту направлення податкової вимоги №0-2040 від 25.04.2023 року не переривався, а податкова вимога не скасовувалась, не оскаржувалась та на теперішній час є дійсною.

Задовольняючи позовні позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані ПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

За визначенням, наведеним в п.п. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.п. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою

Положеннями п.п. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Відповідно до п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

В силу приписів пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України не сплачені платником податків, у встановлений Податкового кодексу України строк, суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом.

Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Положеннями п. 59.5 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що сума податкового боргу (543955,07) несплачена ОСОБА_1 ані на дату звернення до суду з цим позовом, ані на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Доказів протилежного відповідачем не надано, а колегією суддів не встановлено. Тому, колегія суддів погодужується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 року по справі № 520/13721/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 по справі № 520/13721/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 01.12.2023 року