Справа № 591/3762/23
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 р.Справа № 591/3762/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представник позивача Шерстюк М.П.

представник відповідача Бабченко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєнко О.О., вул. Академічна, 13, м. Суми, Сумська область, 40030, повний текст складено 14.08.23 року по справі № 591/3762/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Сумській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Зарічного районного суду м. Суми із позовом до Головного управління Національної поліції України в Сумській області (далі по тексту - відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №653975.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 14.08.2023 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на істотне порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.08.2023 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що постанова серії БАД №653975, якою на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20400 грн., є протиправною. Зауважив, що всупереч ст.ст. 279, 285 КУпАП особа, яка винесла оскаржувану постанову, не представилась, не оголошувала ані справи, яка розглядалась, ані особи, що притягалась до адміністративної відповідальності, не роз`яснювала учасникам справи їх прав та обов`язків, не заслуховувала учасників справи, не досліджувала жодних доказів та не вирішувала жодних клопотань. Позивача не було повідомлено ані про дату, ані про час, ані про місце розгляду такої справи так само, як і про факт винесення оскаржуваної постанови в подальшому. В порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить назви органу (посади) посадової особи, що її виніс; п. 5 оскаржуваної постанови із назвою "суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи" заповнений настільки не розбірливо, що встановити його зміст не видається за можливе; з тексту оскаржуваної постанови неможливо визначити, за якою саме частиною та якої статті КУпАП позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, як така, що винесена всупереч встановленому положеннями чинного законодавства України порядку та за чисельних порушень прав позивача. Зазначене, на думку апелянта, вказує на грубе порушення гарантованого Конституцією України принципу презумпції невинуватості щодо позивача при винесенні оскаржуваної постанови.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та додаткові письмові пояснення, в яких він, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до постанови від 18.01.2023 серії БАД №653975, винесеної інспектором СОПП Роменського РВП лейтенантом поліції Чоні Олегом Юрійовичем, 18.01.2023 о 15:43 год. у м. Ромни по вул. Дудіна, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом NISSAN ALМERA державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху не увімкнув світловий покажчик повороту на ліво, під час перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування Роменським судом на 3 роки, також був відсутній поліс обов`язкового страхування транспортного засобу, чим порушено п. 2.1(а), п. 2.1(ґ), 9.2 (а) ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 4, 1, 2 ст.ст. 126, 126, 122 КУпАП України. Дане правопорушення зафіксовано на нагрудну відеокамеру № 52. До ОСОБА_1 застосовано адміністративний штраф у розмірі 20400 грн.

У постанові у графі «до постанови додаються» зазначено «18.01.23». У графах відносно ознайомлення особи, що притягається до відповідальності із правами, строком оскарження, а також щодо отримання постанови зазначено "від підпису та отримання постанови відмовився".

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що позивач не надав жодних доказів наявності у нього на момент винесення оскаржуваної постанови права керування транспортним засобом, наявності страхового полісу та дотримання вимог ПДР України стосовно увімкнення світлових сигналів. Відеозаписом, який наданий відповідачем підтверджується наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем задокументовано та доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем ПДР України. Отже, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про Національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься в разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою, шостою, восьмою, десятою і одинадцятою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122, частиною першою статті 123, статтями 124-1, 125, частинами першою, другою і четвертою статті 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128 - 129, частиною першою статті 132-1, частинами третьою, шостою, восьмою, дев`ятою, десятою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою і восьмою статті 152-1 КУпАП.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до пункту 2.1 а) ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом.

Пунктом 2.1 ґ) ПДР України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення);.

Пунктом 9.2 ПДР України визначено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Згідно п. 1.1. ПДР, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Статтею 15 Закону України "Про дорожній рух" встановлено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

У відповідності до статті 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов`язаний мати при собі, зокрема, посвідчення водія, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка").

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегією суддів встановлено та сторонами не заперечувалось, що відповідно до постанови від 18.01.2023 серії БАД №653975, винесеної інспектором СОПП Роменського РВП лейтенантом поліції Чоні Олегом Юрійовичем, 18.01.2023 о 15:43 год. у м. Ромни по вул. Дудіна, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом NISSAN ALМERA державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху не увімкнув світловий покажчик повороту на ліво, під час перевірки документів було встановлено, що ОСОБА_1 позбавлений права керування Роменським судом на 3 роки, також був відсутній поліс обов`язкового страхування транспортного засобу, чим порушено п. 2.1(а), п. 2.1(ґ), 9.2 (а) ПДР України, чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 4, 1, 2 ст.ст. 126, 126, 122 КУпАП України. Дане правопорушення зафіксовано на нагрудну відеокамеру № 52. До ОСОБА_1 застосовано адміністративний штраф у розмірі 20400 грн.

У постанові у графі «до постанови додаються» зазначено «18.01.23». У графах відносно ознайомлення особи, що притягається до відповідальності із правами, строком оскарження, а також щодо отримання постанови зазначено "від підпису та отримання постанови відмовився".

За нормами частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За визначенням, наведеним у статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1, ч. 4 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП, відповідачем надано відеозаписи з нагрудної камери поліцейського з місця розгляду справи та ухвалення оскаржуваної постанови.

Переглядаючи вказаний відеозапис судом апеляційної інстанції встановлено, що на ньому зафіксовано, зміну напрямку автомобілем позивача - поворот ліворуч без подачі сигналу світловими покажчиками повороту відповідного напрямку. Після зупинки автомобіля позивача, під час перевірки документів останнього, інспектором було встановлено, що позивач не має при собі посвідчення водія та поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що він визнав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, зазначивши, що не має посвідчення водія взагалі. Відеозаписом також зафіксовано, що під час винесення оскаржуваної постанови інспектором роз`яснено позивачу суть допущеного ним правопорушення, роз`яснено права, визначені статтею 268 КУпАП. Будь-які клопотання позивачем під час розгляду справи не заявлялись.

Відповідно до ст. 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.12.2021 у справі № 585/2270/21, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 13.07.2022 ОСОБА_1 визнано винуватим за ч. 2 ст. 130 КпАП України і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири) грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, без оплатного вилучення транспортного засобу.

Отже, на час винесення оскаржуваної постанови серії БАД № 653975 від 18.01.2023 відносно ОСОБА_1 строк позбавлення права керування позивача не сплинув.

Відтак, у діях позивача наявний склад правопорушень, передбачених частинами 1 та 4 статті 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

З урахуванням вимог, передбачених ст. 36 КУпАП на позивача було накладено стягнення у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (20400,00 грн.) в межах санкції ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Надаючи оцінку спірній постанові, колегія суддів зазначає, що зміст постанови серії БАД № 653975 від 18.01.2023 відповідає вимогам статті 283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення інспектором були виконані вимоги ст. 280 КУпАП, зокрема, було з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні, а також було з`ясовано інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Поліцейським дотримано всіх вимог закону для забезпечення позивача можливості реалізувати права, визначені статтею 268 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивача не було навіть повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, як і про факт винесення оскаржуваної постанови є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1, п. 2, п. 3 розділу III Інструкції № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122, частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 222 КУпАП.

Отже, враховуючи, що позивачем було вчинено адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122, ч. 1 та ч. 4 ст. 126 КУпАП спірна постанова була винесена поліцейським, який розглядав справу, на місці вчинення адміністративного правопорушення.

З дослідженого судом відеозапису вбачається, що поліцейським було повідомлено позивачу про складання постанови про адміністративне правопорушення, жодних зауважень з приводу її складання та процедури розгляду справи ним не зазначалось.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що постанова не містить назви органу (посади) посадової особи, що її виніс, колегія суддів зазначає, що у спірній постанові у графі "посада, спеціальне звання та прізвище, ім`я, по батькові особи, що розглядає справу" зазначено "ІСОПП Роменського РВП лейт. поліції ОСОБА_2 ".

Також, суд зазначає, що Роменський РВП ГУНП в Сумській області є структурним підрозділом ГУНП в Сумській області. За таких обставин, спростовуються посилання ОСОБА_1 , що вказаний районний відділ не передбачений чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги про те, що п. 5 оскаржуваної постанови із назвою "суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи" заповнений настільки не розбірливо, що встановити його зміст не видається за можливе не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки у постанові чітко зазначено місце скоєння адміністративного правопорушення, суть адміністративного правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові інспектором некоректно зазначено норми КУпАП, якими передбачена відповідальність за вчинені правопорушення та у відомостях щодо додатків вказано «18 01 23».

На переконання суду наведені недоліки постанови враховуючи інші докази, які містяться у матеріалах справи, у їх сукупності, не можуть бути підставою для скасування постанови за наявності доведеного складу та події адміністративного правопорушення. Інші доводи позовної заяви щодо процедурних порушень при винесенні оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження в ході розгляду даної справи.

При цьому, суд також звертає увагу на те, що в оскаржуваній постанові є посилання на нагрудну відеокамеру № 52, якою і було зафіксоване дане правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не надав жодних доказів наявності у нього на момент винесення оскаржуваної постанови права керування транспортним засобом, наявності страхового полісу та дотримання вимог ПДР України стосовно увімкнення світлових сигналів. Відеозаписом, який наданий відповідачем підтверджується наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Інші доводи на, які посилався апелянт не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

В свою чергу відповідачем задокументовано та доведено належними і допустимими доказами факт порушення позивачем правил ПДР України. Отже, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірною та скасуванню не підлягає.

Таким чином позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Разом з тим, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 14.08.2023 по справі № 591/3762/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді О.М. Мінаєва З.О. Кононенко