Справа № 726/1541/23
Суддя: Байцар Л. В.
Дата ухвалення: 2023-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1541/23
Провадження №2-а/726/36/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі судового засідання Житарь С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №1008762 в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ :

В обгрунтування пред`явленого позову вказано, що 9.06.2023 року поліцейським УПП в Чернівецькій області ДПІ Костюком C.B. винесена вказана постанова про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу. Із змісту опису обставин установлених під час розгляду справи та, які зазначені в постанові відомо, що 19.06.2023 року о 00 год. 31 хв. в м. Чернівці, по пр. Незалежності, 109А водій керуючи Т3, не виконав сигнал регулювальника, а саме рух усіх ТЗ заборонено, який був поданий піднятою рукою вгору, за допомоги сигнального диска з червоним сигналом, на що водій продовжив рух прямо, чим порушив п.8.9.в. ПДР - порушення вимог зупинки працівником поліції, поданих за допомогою гучномовного пристрою і скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст. 122 КУпАП.

За вчинення вказаного правопорушення поліцейський, приймаючи рішення, постановив застосувати до позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Згідно п.7 оскаржуваної постанови, до даного рішення додано відеозаписи двох нагрудних камер.Ознайомившись зі змістом описаної постанови про адміністративне правопорушення вважає, що розгляд поліцейським Костюком С.Р. даної справи та прийняте в ній рішення вчинені з неправильним застосуванням норм матеріального і недотриманням норм процесуального права. Крім того, вказує, що право використання поліцейським сигнального диска з червоним сигналом встановлена іншим підпунктом «а» п.8.9. ПДР. Вважає, що поліцейський Костюк С.Р. , приймаючи оскаржуване рішення, невірно вказав в документі підпункт ПДР України, тим самим прийняв рішення за надуманими обставинами порушення Правил дорожнього руху, вчиненого ОСОБА_1 . Враховуючи вищевказане просить суд визнати протиправною та скасувати вказану постанову та закрити провадження у справі в порядку п. 1 ст. 247 КУпАП.

В судове засідання позивач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю, надавши письмові пояснення, у яких зазначив, що вважає, що дії водія, який не зупинив свій транспортний засіб на вимогу звичайного поліцейського, не регулювальника дорожнього руху, мають кваліфікуватись за ч.1 ст.122-2 КУпАП україни. Також вказує, що з огляду на вказані обставини та описані норми законодавства, є невірною кваліфікація його дій в оскаржуваній постанові з двох причин: це-невідповідність фактичним обставинам визначеного в постанові статусу поліцейського як регулювальника та невірна кваліфікація дій водія, відповідальність, за які встановлена іншою статтею Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме ч.1 ст.122-2 КУПАП.

Представник УПП в Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, подавши до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне: щодо оскаржуваної постанови, - вважає її такою, що відповідає вимогам ст. 283 КУпАП. Також вказано, що твердження позивача не відповідають дійсності. Зазначено, що факт правопорушення підтверджується постановою у справі про адміністративне правопорушення винесеною компетентною службовою особою в межах своїх повноважень. Крім того зазначає, що посилання позивача на те, що в оскаржуваній постанові не вірно зазначений підпункт Правил дорожного руху України, а саме вказано 8.9 «в» замість 8.9 «а», як на підставу для скасування постанови вважає безпідставним. Оскільки, якщо оскаржувану постанову прийнято відповідачем у межах його компетенції та з її змісту можна чітко встановити зміст цієї постанови (зокрема, порушення законодавства, за яке особа притягається до відповідальності) така постанова може бути визнана правомірною навіть, у разі, коли не дотримано окремих елементів форми спірного рішення. Недоліки оформлення оскаржуваної постанови не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту локумента порівняно з його зовнішньою формою. Разом з тим, пункт 1 статті 247 КУпАП вказує на те, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів. Вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обгрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки не вірне зазначення в постанові поліцейським підпункту «в» замість підпункту «а» п.8.9 ПІДР України, є очевидною технічною помилкою при заповненні постанови серії ЕНА №1008762 від 19.06.2023, яка жодним чином не спростовує інформацію зазначену в цій постанові. А, відтак, за конкретних обставин справи «технічна (механічна) помилка» інспектора поліції не може бути підставою для скасування постанови. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 459/1801/17, яка в силу приписів 4.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст. 3 Закону України «Про судоустрій і статус судів» с обов?язковою під час вирішення наведеного спору. Із урахуванням наведеного просив відмовити в позові.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених даною статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в межах наявних в справі доказів в письмовому провадженні.

З`ясувавши обставини, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку.

Із матеріалів справи встановлено, що 19 червня 2023 року під час комендантської години о 00 год. 31 хв. в м. Чернівці, по Проспекту Незалежності, , 109A, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Jeep Liberty, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою сигнального диску з червоним світловідбивачем, не зупинився, чим порушив вимоги п.8.9 в Правил дорожнього руху України. Був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі в м. Чернівці по вул. Небесної Сотні, 203.

Віповідно до п. 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують правила дорожнього руху несуть відповідальність згідно із законодавством.

Так, судом був досліджений відеозапис з боді камер №476525 та №476532, з перегляду яких вбачається, як 19.06.2023 року під час комендантської години в м. Чернівці, по Проспекту Незалежності, 109А, працівник поліції подає сигнал про зупинку за допомогою сигнального диску з червоним світловідбивачем, помітивши, що автомобіль Jeep Liberty, реєстраційний номер НОМЕР_2 не зупинився відразу сідає в службовий автомобіль та переслідують транспортний засіб, який намагається втекти. Крім того, в процесі переслідування працівники поліції включали як проблискові маячки синього та червоного кольору, застосовували звуковий сигнал, однак на усі вимоги поліцейських водій не реагував, продовжував тікати. Наздогнавши водія ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , поліцейські затримують його. В подальшому поліцейський Костюк С.Р. підходить представляється, повідомляє причину зупинки,повідомляє що відповідно до ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» ведеться відеофіксація, роз`яснює права та проводить розгляд справи.

Крім того, відповідно до посилань позивача на невірну кваліфікацю статті, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення Правил дорожнього руху. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року № 1306 затверджено правила дорожного руху.

Відповідно до 8.9 «А» ПДР Вимога про зупинку транспортного засобу подається поліцейським за допомогою: сигнального диска з червоним сигналом чи світлоповертачем або руки, що вказує на відповідний транспортний засіб та подальше місце його зупинки.

Положенням ч. 2 ст. 122 KУпАП передбачено відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз?їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв?язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, частиною 1 статті 122-2 КУпАІ встановлена відповідальність за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу. Загальними положеннями ПІДР України роз`яснено значення терміну «регулювальник» - це поліцейський, що виконує регулювання дорожнього руху у форменому одязі підвищеної видимості з елементами із світлоповертального матеріалу за допомогою жезлу, свистка. До регулювальника прирівнюються працівники військової інспекції безпеки дорожнього руху, дорожньо-експлуатаційної служби, черговий на залізничному переїзді, поромній переправі, які мають відповідне посвідчення та нарукавну пов`язку, жезл, диск з червоним сигналом чи світлоповертачем, червоний ліхтар або прапорець та виконують регулювання у форменому одязі. Із відеозапису, наданого органом поліції вбачається, що інспектор поліції, який зупиняв водія т/з ОСОБА_1 не виконував функції регулювальника та був без форменого одягу підвищеної видимості з елементами із світлоповертального матеріалу. Даний поліцейський фактично здійсновав патрулювания в комендантську годину в місті на службовому транспортному засобі.

Отже, наведені в оскаржуваній постанові фактичні обставини справи не узгоджуються із правовою кваліфікацією сформульованого обвинувачення.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відповідачем було неправильно кваліфіковано виявлене правопорушення позивача за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що потягло за собою протиправне притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то такі, на думку суду, не підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Наданими відповідачем докази підтверджується те, що позивач не зупинився на вимоги поліцейського, тобто не дотримано вимоги п.8.9.а ПДР, тому відповідачем правомірно здійснено заходи реагування, проте помилково кваліфіковано дії позивача за частиною другою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та невірно вказано підпункт «в» п. 8.9. ПДР, тоді як було порушено п.8.9. «а» ПДР, відповідальність за вчинене позивачем порушення встановлена, за частиною першою статті 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Ці обставини не дають можливості, скасувавши постанову, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача, оскільки невірна кваліфікація відповідачем виявленого правопорушення не свідчить про факт його відсутності та має наслідком повторний розгляд справи про адміністративне правопорушення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Так, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.

Згідно пункту другого частини третьої статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

При цьому, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено статтею 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

На підставі викладеного, оскільки встановлені інспектором поліції під час розгляду справи обставини щодо порушення позивачем вимог п. 8.9. «в» ПДР суперечать здійсненій ним кваліфікації дій під час винесення оскаржуваної постанови, а чинні процесуальні норми не передбачають можливості їх перекваліфікації судом, з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення слід скасувати і надіслати справу про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до Департаменту патрульної поліції, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Під час нового розгляду адміністративної справи, відповідач матиме можливість усунути ті недоліки своїх попередніх дій, які згадувалися судом раніше, та визначившись з ознаками адміністративного правопорушення (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона), здійснивши належну правову кваліфікацію дій позивача, відповідачу з урахуванням всіх норм КУпАП, в тому числі положень ст. 38 КУпАП щодо строків накладення адміністративного стягнення, слід прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Вирішуючи питання про стягнення відповідних судових витрат суд виходить з такого.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 3 ст.139КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією Укрпошти про вчинення платіжної операції від 29.06.2023 року.

Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 1 ст.139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 536,80 грн., а щодо решти витрат позивач має право звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору внесеного в більшому розмірі ніж встановлено законом згідно положень ст. 7 Закону України «Про судовий збір» (сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 6, 9, 12, 72-77, 79, 90, 139, 143, 241-246, 250, 286 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови серії ЕНА №1008762 в справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №1008762 від 19.06.2023 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, та надіслати справу на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції (, адреса місця знаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Копію судового рішення невідкладно надіслати учасникам справи.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Л. В. Байцар