Справа № 140/11969/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/11969/23 пров. № А/857/17200/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.08.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельського відділу Управління Державної міграційної служби України у Волинській обл. та Управління Державної міграційної служби України у Волинській обл. про визнання відмови протиправною, зобов`язання видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки замість технічно пошкодженої ID-картки, спонукання до вчинення інших дій (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 15.08.2023р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

29.05.2023р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

зобов`язати Управління Державної міграційної служби /ДМС/ України у Волинській обл. вести облік ОСОБА_1 за прізвищем, іменем, по батькові та роком народження, без використання засобів ЄДДР відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою ВР України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р.;

визнати протиправною відмову Ковельського відділу Управління ДМС України у Волинській обл. у видачі ОСОБА_1 (у зв`язку з технічним пошкодженням ID-картки) паспорта громадянина України у формі відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою ВР України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р.;

зобов`язати Ковельський відділ Управління ДМС України у Волинській обл. оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою ВР України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р. (а.с.1-11).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у порядку письмового провадження) (а.с.72 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 15.08.2023р. в задоволенні заявленого позову відмовлено за безпідставністю (а.с.77-79).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила позивач ОСОБА_1 , яка покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.83-91).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що підставами позову у даній справі є ненадання ОСОБА_1 згоди на обробку персональних даних при отриманні нового паспорта громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із технічним пошкодженням е-картки, тобто втратою можливістю користування паспортом громадянина України у вигляді ID-картки.

У зв`язку з технічним пошкодженням ID-картки позивач неодноразово зверталася із заявами до відповідачів щодо оформлення та видачі їй паспорта громадянина України зразка 1994 року виключно у формі паспортної книжечки без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру. У відповідь на вказані заяви відповідачі листами повідомили про відсутність правових підстав видати паспорт громадянина України у формі книжечки, оскільки чинний порядок передбачає видачу документів у вигляді ID-карток.

При цьому вказала, що зверненню заявника до відповідного територіального органу ДМС відповідно до Тимчасового порядку, затв. наказом МВС України № 456, передує отримання таким заявником рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Оскільки такого судового рішення із зобов`язанням відповідачів оформити і видати позивачу паспорт у формі книжечки прийнято не було, тому вимога відповідача про надання пакету документів, передбачених Тимчасового порядку, затв. наказом МВС України № 456, є незаконною.

Діючі норми законодавства не примушують громадян, при пошкодженні е-картки, тобто її втрати, обов`язково отримувати новий паспорт тільки у вигляді картки.

Вважає, що нею правомірно було подано до Ковельського відділу Управління ДМС України в Волинській обл. заповнений Додаток 1 - «Заява про видачу паспорта громадянина України», форма якої встановлена МВС України. При цьому подання заяв від 13.01.2023р., 25.02.2023р., 14.03.2023р. та 17.03.2023р. про оформлення і видачу паспорта громадянина України у довільній формі є можливим, оскільки таким чином позивач висловила свою незгоду зі збором і обробкою персональних даних при оформленні і видачі їй паспорта громадянина України.

Отже, відповідачі, відмовляючи позивачу в оформленні паспорта у формі книжечки, порушують її права та інтереси, а факт отримання позивачем паспорта у формі ID-картки не позбавляє її права отримати паспорт у формі книжечки.

Зазначила, що суд не врахував постанову Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі, у якій зазначено про наявність альтернативи для особи у виборі, яким паспортом їй користуватись.

Відповідачем Управлінням ДМС України у Волинській обл. скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, дотримався вимог процесуального закону, через що ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.104-106).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала 06.09.2018р. паспорт громадянина України у формі картки типу ІD-картки.

ОСОБА_1 неодноразово, зокрема, 13.01.2023р., 24.02.2023р., 14.03.2023р., 19.04.2023р. зверталася із заявами до Ковельського відділу Управління ДМС України у Волинській обл., та 13.01.2023р., 14.03.2023р. - із заявами до Управління ДМС України у Волинській обл. щодо відмови від оформленого паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм засобами Єдиного державного демографічного реєстру, а також відмови від присвоєного унікального запису в Реєстрі, видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року (а.с.13-14, 17-18, 21-22, 24-26, 29-31, 33).

19.04.2023р. позивач ОСОБА_1 подала заяву про видачу паспорта у вигляді паспортної книжечки зразка 1994 року (а.с.35).

Листами від 23.01.2023р., 09.02.2023р., 17.03.2023р., 28.03.2023р., 11.04.2023р., 04.05.2023р. відповідачі повідомили про відсутність правових підстав для оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки, оскільки позивач 23.08.2018р. подала заяву-анкету для внесення інформації до ЄДДР, яка є одночасно згодою на обробку персональних даних. Альтернативний вибір позивачем було зроблено, оформивши паспорт громадянина України, надавши при цьому згоду на обробку персональних даних засобами ЄДДР; позивачу присвоєно унікальний номер запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі 729), який не змінюється при наступних операціях у Реєстрі (а.с.15-16, 19-20, 23, 27-28, 32, 34).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що нормами Закону України № 5492-VI від 20.11.2012р. «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою ВР України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р., Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затв. постановою КМ України № 302 від 25.03.2015р., не передбачена можливість обміну добровільно отриманого паспорта громадянина України у формі ІD-картки на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.

Відтак, правові підстави для обміну позивачу виданого їй паспорта громадянина України у формі ID картки на паспорт у формі книжечки були відсутні, через що відповідачі правомірно відмовили позивачу у задоволенні її заяв щодо виготовлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи, визначені Законом України № 5492-VI від 20.11.2012р. «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Згідно із пп.«а» п.1 ч.1 ст.13 зазначеного Закону документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: паспорт громадянина України.

Відповідно до ч.3 ст.13 вказаного Закону паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.

Як слідує з ч.ч.1, 2 і 4 ст.14 цього Закону форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

За приписами ч.ч.1-4 ст.21 наведеного Закону паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Пунктом 3 Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою ВР України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р., установлено, що бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.п.1 - 5 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затв. постановою КМ України № 302 від 25.03.2015р., паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років. У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт.

Відповідно до пп.5 п.6 цього Порядку обмін паспорта здійснюється у разі, зокрема, непридатності паспорта для подальшого використання (паспорт/фотокартка має пошкодження (та/або відсутня його/її частина), що не дають змогу візуально ідентифікувати особу, прочитати прізвище, власне ім`я, по батькові, дату та місце народження, ким виданий паспорт, підпис посадової особи та дату видачі, пошкодження перфорованої серії та номера, що не дають змогу встановити реквізити паспорта, виправлення, зокрема внесення змін до персональних даних особи/найменувань органу/штампа/печатки, пошкодження, які блокують можливість зчитування, а також внесення змін до інформації безконтактного електронного носія).

Як встановлено під час судового розгляду, 23.08.2018р. позивач подала заяву-анкету № 2215152 для внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру у зв`язку із оформленням паспорта громадянина України, по причині чого позивачу був виданий паспорт громадянина України у формі пластикової ІD-картки, строком дії до 06.09.2022р., та присвоєний унікальний номер запису (УНЗР) в Єдиному державному демографічному реєстрі (зворот а.с.15).

Із буквального розуміння положень пп.5 п.6 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затв. постановою КМ України № 302 від 25.03.2015р., слідує, що в разі непридатності паспорта для подальшого використання здійснюється його обмін.

При цьому, нормами Закону України № 5492-VI від 20.11.2012р. «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Положення про паспорт громадянина України, затв. постановою ВР України № 2503-ХІІ від 26.06.1992р., Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затв. постановою КМ України № 302 від 25.03.2015р., не передбачена можливість обміну добровільно отриманого паспорта громадянина України у формі ІD-картки, який є непридатним для подальшого використання, на паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки зразка 1994 року.

Відтак, правові підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України у вигляді паспортної книжечки у зв`язку пошкодженням паспорта громадянина України у формі пластикової ІD-картки були відсутніми, відповідачі правомірно відмовили позивачу в задоволенні її заяв щодо виготовлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки.

Стосовно покликань позивача на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018р. за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17, суд першої інстанції підставно наголосив на наступному.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі № 806/3265/17 зазначено, що ознаками цієї типової справи є: а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ; б) відповідач - територіальні органи ДМС України; в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-ХІІ.

Крім того, за обставинами цієї зразкової справи позивач звернулася із заявою про видачу їй паспорта громадянина України у вигляді книжечки з можливістю вклеювання фотографії, без жодного електронного носія інформації, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, без зняття біометричної інформації та без внесення відомостей про неї до Єдиного державного демографічного реєстру; така заява мотивована тим, що через свої релігійні переконання позивач відмовляється від присвоєння їй цифрового ідентифікатора особистості у виді УНЗР, від зняття біометричної інформації щодо себе та її подальшого зберігання, використання, обробки в Єдиному державному демографічному реєстрі.

Разом з тим, за обставинами розглядуваної справи щодо позивача вже внесена інформація до Єдиного державного демографічного реєстру за її заявою; у вказаному Реєстрі щодо позивача є наявний УНЗР та їй було видано паспорт громадянина України у формі пластикової ІD-картки.

При цьому, при прийнятті рішення по зразковій справі суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання особи.

Отже, розглядувана справа, з огляду на різні підстави позову та фактичні обставини, не відповідає ознакам типової справи, зазначеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018р. у зразковій справі № 806/3265/17, тому викладені у вказаній постанові правові висновки не можуть бути застосовані при розгляді цієї справи.

Доводи про наявність дискримінаційного ставлення до позивача через позбавлення права вибору щодо отримання паспорта громадянина України не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, оскільки за визначенням п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними, зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Непряма дискримінація - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до ст.24 Конституції України, ст.ст.2, 7 Загальної декларації прав людини, ст.ст.2, 26 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.14, ст.1 Протоколу № 12 до Конвенції) необхідною підставою для встановлення факту дискримінації є обумовленість відмінного ставлення за певними ознаками.

У рішеннях Європейського суду з прав людини зазначено, що лише розрізнення, яке базується на персональній ознаці, за якою особа чи групи осіб відрізняються один від одного, можна характеризувати як дискримінацію (рішення у справах «Карсон та інші проти Сполученого Королівства», «Кьєльдсен, Буск Мадсен і Педерсен проти Данії»). Суд деталізує вимоги до природи ознак, за якими забороняється дискримінація, та встановлює, що категорія «інші ознаки» поширюється винятково на такі ознаки, які за своєї природою є достатньо подібними до ознак, які вже перелічені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тобто відносяться до визначального для ідентичності особи вибору або є невід`ємними, вродженими та незмінними характеристиками (рішення у справі «Петерка проти Чеської Республіки»).

Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою.

Проте, випадки отримання паспорта громадянина України та обміну останнього є різними (протилежними) ситуаціями, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що врегулювання законодавством умов таких випадків є проявом дискримінації - розрізненим ставленням до особи за притаманною їй певною персональною ознакою.

Отже, в розглядуваного випадку позивачем не доведено факту погіршення її становища через обмін отриманого паспорта у формі ІD-картки, а відтак доводи апелянта про обмеження її прав і свобод не ґрунтуються на вимогах закону.

Стосовно інших посилань апеляційної скарги, то колегія суддів критично оцінює такі з огляду на їх необґрунтованість та зазначає, що згідно п.30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п.41 висновку № 11(2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Колегія суддів відхиляє решту доводів апелянта, які наведені у поданій нею апеляційній скарзі, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають, а відтак останні не можуть покладатися в основу скасування чи зміни оскарженого судового рішення.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову, а тому заявлений позов не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

В порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15.08.2023р. в адміністративній справі № 140/11969/23 залишити без задоволення, а вказані рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного тексту судового рішення: 04.12.2023р.