Справа № 260/3117/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 260/3117/23 пров. № А/857/15711/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі №260/3117/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Маєцька Н.Д., місце ухвалення м. Ужгород, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, дата складання повного тексту 17.07.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у врахуванні при обчисленні ОСОБА_1 пенсії за віком довідки за №к-2447 від 21.12.2017 року, виданої директором муніципальної бюджетної установи «Муніципальний архів Нерюнгрінського району» про заробітну плату за період з 30 грудня 1981 року по 28 лютого 1987 року, з 02 березня 1987 року по 31 грудня 1990 року, як особи, яка працювала в районах Крайньої Півночі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату за №к-2447 від 21.12.2017 року, виданої директором муніципальної бюджетної установи «Муніципальний архів Нерюнгрінського району», починаючи з дати настання права на пенсію за віком з 06 вересня 2021 року.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що при ознайомленні з розміром нарахованої пенсії виявилось, що відповідач не прийняв до уваги, що позивач має право на пенсію з часу виповнення 60 років, тобто з 06 вересня 2021 року. Крім цього, відповідач при обчисленні пенсії не прийняв до уваги архівну довідку за № к-2447 від 21.12.2017 року щодо нарахованої заробітної плати за період роботи в районах Крайньої Півночі.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у врахуванні при обчисленні ОСОБА_1 пенсії за віком довідки за № к-2447 від 21.12.2017 року, виданої директором муніципальної бюджетної установи «Муніципальний архів Нерюнгрінського району» про заробітну плату за період з 30 грудня 1981 року по 28 лютого 1987 року, з 02 березня 1987 року по 31 грудня 1990 року, як особи, яка працювала в районах Крайньої Півночі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням довідки про заробітну плату за №к-2447 від 21.12.2017 року, виданої директором муніципальної бюджетної установи «Муніципальний архів Нерюнгрінського району» за період з 30 грудня 1981 року по 28 лютого 1987 року, з 02 березня 1987 року по 31 грудня 1990 року, як особи, яка працювала в районах Крайньої Півночі, починаючи з дати настання права на пенсію за віком з 07 вересня 2021 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 не враховано заробітну плату, яку вона отримувала в районах Крайньої Півночі згідно архівної довідки № к-2447 від 21.12.2017 року, оскільки ця довідка не підтверджена первинними документами. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 25 листопада 2021 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії по віку на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При поданні заяви було додано, зокрема, довідку № к-2447 від 21.12.2017 року, видану директором муніципальної бюджетної установи «Муніципальний архів Нерюнгрінського району» про заробітну плату за період роботи з 30 грудня 1981 року по 28 лютого 1987 року, з 02 березня 1987 року по 31 грудня 1990 року в районах Крайньої Півночі.

Листом від 14 січня 2022 року №0700-0201-8/1576 відповідачем було повідомлено позивача про прийняте рішення № 10 від 30 листопада 2021 року, згідно якого, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи позивачу було відмовлено в призначені пенсії по віку на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2022 року у справі № 260/988/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти рішення щодо призначення пенсії за вислугою років ОСОБА_2 на пільгових умовах та підставі статті 55 пункту «в» Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням висновків суду. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з включенням до загального страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-ох річного віку з 06 червня 1980 року по 29 грудня 1981 року та зарахування до загального трудового стажу періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 30 грудня 1981 року по 28 лютого 1987 року, з 02 березня 1987 року по 31 грудня 1990 року в кратному розмірі, а саме - один рік роботи за один рік і шість місяців.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 червня 2022 року у справі № 260/988/22 виправлено описку, допущену в другому абзаці резолютивної частини рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, яке ухвалене в адміністративній справі № 260/988/22, виправивши прізвище, ім`я та по батькові позивача, а саме замість « ОСОБА_2 » зазначити вірно « ОСОБА_1 », у відповідних відмінках.

На виконання рішення суду відповідач направив 21 червня 2022 року повідомлення, що загальний страховий стаж позивача становить 30 років 3 місяці 25 днів, пенсію призначено з 06.06.2022 року.

20 лютого 2023 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, в якому просив вказати чи при призначенні пенсії позивачу враховано заробітну плату, яку вона отримувала в районах Крайньої Півночі згідно архівної довідки від 21.12.2017 року № к-2447.

Листом від 01.03.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повідомило, що при призначенні пенсії ОСОБА_1 не враховано заробітну плату, яку вона отримувала в районах Крайньої Півночі згідно архівної довідки №к-2447 від 21.12.2017 року, оскільки ця довідка не підтверджена первинними документами.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково з тих підстав, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV).

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній (далі Порядок).

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач, зокрема, з 30 грудня 1981 року по 28 лютого 1987 року, з 02 березня 1987 року по 31 грудня 1990 року працювала в районах Крайньої Півночі.

Разом з тим, як слідує з обставин справи спірним питанням в цій справі є можливість врахування пенсійним органом архівної довідки про заробітну плату в районах Крайньої Півночі № к-2447 від 21.12.2017 року.

Судом встановлено, що Муніципальною бюджетною установою «Муніципальний архів Нерюнгрінського району» видано архівну довідку № к - 2447 від 21.12.2017 р., зі змісту якої вбачається, що в наказах по особовому складу, особових рахунках по заробітній платі та особовій карточці форми Т-2, містяться відомості, що позивач працювала з 30 грудня 1981 року по 28 лютого 1987 року, з 02 березня 1987 року по 31 грудня 1990 року в районі Крайньої Півночі.

Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок №22-1).

Абзацами 1, 2 підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 встановлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Положення). За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії (абз.1-3 п.2.10 Порядку №22-1).

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення особі пенсії за віком з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням пенсії. Тобто, роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати та її складові за даними, що містяться у розрахунковому листі особи за відповідний період.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 358/1179/17, від 24 квітня 2018 року у справі №686/6278/17, від 27 лютого 2020 року у справі № 2а-6873/11.

Судом встановлено, що архівна довідка про заробітну плату в районах Крайньої Півночі № к-2447 від 21 грудня 2017 року видана на підставі, зокрема, особових рахунків по заробітній платі, завірені печаткою вказаного товариства, містять відомості про фактичну суму заробітної плати позивача за спірний період.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Отже, доводи відповідача щодо перевірки довідок на підтвердження їх достовірності та обґрунтованості є безпідставними, так як обов`язок такої перевірки лежить на відповідачеві.

Таким чином, судом першої інстанції вірно зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Враховуючи зазначені положення законодавства та фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у врахуванні при обчисленні ОСОБА_1 пенсії за віком довідки за № к-2447 від 21.12.2017 року, виданої директором муніципальної бюджетної установи «Муніципальний архів Нерюнгрінського району» про заробітну плату за період з 30 грудня 1981 року по 28 лютого 1987 року, з 02 березня 1987 року по 31 грудня 1990 року, як особи, яка працювала в районах Крайньої Півночі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року у справі №260/3117/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький