Справа № 640/9010/22
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м.Київ № 640/9010/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області та Державної міграційної служба України про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м.Києва 20.06.2022 звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (далі відповідач-1) та Державної міграційної служби України (далі відповідач-2), - про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Відповідно до ч.2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 № 2825-IX, - Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. У зв`язку з зазначеним та на підставі статей 241, 248, 256 КАС України, в травні 2023 року Київським окружним адміністративним судом справу було прийнято до провадження. При цьому суд враховує, що Окружним адміністративним судом м. Києва вже було вчинено належні процесуальні дії щодо повідомлення відповідача щодо відкриття провадження у даній справі та надання копії позовної заяви з додатками. Справа була призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Зміст позову з врахуванням прийнятої Окружним адміністративним судом ухвалою від 30.06.2022 уточненої позовної заяви, складають наступні вимоги позивача: 1) визнати протиправним та скасувати висновок відповідача-1 від 03.09.2021 про розгляд матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Республіки Ірак ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) визнати протиправним та скасувати п.1 Наказу відповідача-2 від 07.09.2021 №141 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання»; 3) зобов`язати відповідача-1 повторно розглянути заяву щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні особі без громадянства ОСОБА_1 з урахуванням правової оцінки та висновків, наданих судом.

Свої позовні вимоги, позивач через представників обґрунтовує в уточненій позовній заяві, відповіді на відзив тим, що оскаржувані рішення відповідачів протиправні і необґрунтовані. В позовній заяві представник позивача вказує на те, що відповідачі не врахували при винесенні оскаржуваних рішень неможливість скасування навіть очевидно неправомірних рішень, прийнятих раніше повноважними органами державної влади з огляду на принцип належного урядування. Відсутність же належних документів від позивача в матеріалах відповідної адміністративної справи позивача, що перебуває у володінні відповідачів, і які необхідні для оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, - представник позивача покладає на відповідальність відповідачів щодо належного збереження документів та зміщений баланс доведення в адміністративних справах, визначений ч.2 ст.77 КАС України.

Відповідач-2 подав до суду відзив, заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечив проти задоволення позову в повному обсязі. Свої заперечення проти позову обґрунтовував численними порушеннями та поданням позивачем для отримання посвідки документів, які містили очевидні суперечності або недостовірну інформацію, що унеможливлювало видачу посвідки позивачу. Також відповідач-2 у відзиві вказує на те, що оскаржуваний наказ винесений у зв`язку із встановленням правопорушення при оформленні попередніх посвідок на проживання в Україні, і є правомірним, зважаючи на належні відповідачу-2 дискреційні повноваження скасовувати такі посвідчення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Зважаючи на предмет позову, який направлений на захист заявленного порушенного права винятково позивача, а предмет доведення стосується винятково діяльності відповідачів щодо позивача, а не членів його родини, - суд не досліджує та не надає оцінки обставинам звернення до органів міграційної служби членів родини відповідача. Такі обставини не стосуються предмету позову, а їх опис не впливає на повноту та об`єктивність вирішення судом даної справи.

Позивач - ОСОБА_1 , прибув з Іраку на територію України як син службовця миротворчого контингенту Збройних Сил України ОСОБА_1 . У 2002 році позивач разом із своїм батьком був документований тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 09.10.2002. У серпні 2004 року Управлінням ГП та ІС ГУ МВС України у м. Києві було здійснено обмін зазначеної посвідки на постійне проживання, видано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 20.08.2004 як особі без громадянства.

У квітні 2021 року, позивач (з родиною) звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з питання отримання посвідки на постійне проживання із безконтактним електронним носієм у порядку обміну. Зазначене звернення було направлено до ДМС для розгляду в межах компетенції.

За результатом розгляду листа Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (вх.№ 10975.4/Х-6579.3/21/28.2 від 19.04.2021) щодо звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позивача, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про отримання посвідок на постійне проживання із безконтактним електронним носієм у порядку обміну Департаментом у справах іноземців та осіб з громадянства ДМС (далі - ДСІОБГ) повідомлено ЦМУ ДМС про необхідність встановлення наявності правових підстав для оформлення таких документів.

У подальшому ЦМУ ДМС залучено, як співвиконавця розгляду колективного звернення родини ОСОБА_6 від 01.06.2021, яке зареєстроване в ДМС 05.06.2021 за вхідним № КО-5278-21, отримане з Офісу Президента України, щодо надання сприяння в оформленні посвідок на постійне проживання безконтактним електронним носієм у порядку обміну та посвідчень особи без громадянства для виїзду за кордон, оскільки заявниками у діях працівників ДМС вбачаються ознаки порушення їх законних прав.

Зважаючи на вказане, ЦМУ ДМС здійснено розгляд матеріалів справ документування вказаних осіб тимчасовими посвідками на постійне проживання та посвідченням осіб без громадянства для виїзду за кордон. Також ЦМУ ДМС були розглянуті та проаналізовані документи, надіслані листом ДСІОБГ від 28.08.2021 № 8.1-3368/8-21.

У відзиві відповідач-2 вказує на відомості, подані позивачем, які містять не точну або недостовірну інформацію, що вплинуло на винесення оскаржуваного рішення, а в цій судовій справі ніяким чином не спростовано позивачем.

Так, у справі від 27.03.2002 № 102445 знаходиться рукописна, не звірена оригіналом копія листа від 16.09.2002 № 2/1/5-28569 без зазначення адресата з позначкою про підпис цього листа т.в.о. начальника Управління (назва органу не зазначена) М.А. Манжос, такого змісту: «У зв`язку із оперативною необхідністю просимо Вашого сприяння оформленні «Посвідчення особи без громадянства» та «Посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон» наступним гр. Іраку: 1. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 4. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 5. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ».

Відповідач при цьому звертає увагу, і судом підтверджується, що законодавством України не передбачено видача такого документу, як «Посвідчення особи без громадянства», відповідно, - належний представник органу державної влади України не міг звертатись з листом щодо сприяння у видачі не передбаченого законом документу.

При цьому стороною позивача ніяким чином не надано пояснень суду, щодо зазначеного вище листа, його адресанта та достовірності, що нівелює правомірність листа як доказу у справі та достовірність, - як документу, що мав бути врахований відповідачами при прийнятті оскаржуваного рішення.

У матеріалах особової справи родини ОСОБА_6 , сформованої відділом МР УАСМ ГУ МВС України у м. Києві, наявна заява-анкета про надання дозволу на постійне проживання в Україні із позначкою «до вх. 2731 д 17.09.2002» без дати у графі подачі документів та за відсутності у відповідних графах заяви підпису заявника та посадової особи, яка здійснила прийом цих заяв громадян Республіки Іраку, як від осіб без громадянства. При цьому до вказаних заяв-анкет долучені копії сторінок паспортів громадян Іраку із персональними даними заявників.

Відповідно до нотаріально завірених перекладів сторінок цих паспортів від 26.08.2021, здійснених ДМС за власною ініціативою, установлено, що копія паспортів не містить такої складової власного імені, як « ОСОБА_6 », тобто інформація про прізвище заявників, зазначена у посвідках, є хибною і не відповідає дійсності.

Так особа, яка назвалася « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », згідно -перекладу паспортного документа має персональні дані « ОСОБА_8 , 1973 р.н.». У подальшому при оформленні документів особі з прізвищем « ОСОБА_6 » його персональні данні постійно варіювалися, зокрема відбувалася зміна порядку написання слів у повному імені, зміна літер складових частинах повного імені, збільшення або зменшення кількості складових слів повного імені, зміна дати народження, проте заходи щодо встановлення тотожності особи за фотозображенням або іншими способами не проводилися.

У зв`язку з зазначеними обставинами відповідач вказує у відзиві на те, що позивач був обізнаний про невідповідність інформації, зазначеній у його паспортних документах та отриманій посвідці, тому не міг мати жодних легітимних очікувань щодо захисту свого права. Цю обставину позивач не спростовує належними і допустимими доказами.

Суд враховує при цьому, що з 07.08.2001 в Україні питання отримання права на постійне проживання регулюється Законом України «Про імміграцію», і, відповідно до статті 11 цього Закону, - посвідка на постійне проживання видається на підставі дозволу на імміграцію, або відповідно до абзацу 4 Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію». Будь-яких нормативних актів, які б регламентували видачу таких документів у зв`язку із службовою необхідністю за листами Служби безпеки України або інших правоохоронних органів України законодавством не передбачено. Також суд враховує, що позивач ніяким чином не пояснює обставини отримання такого листа для подання відповідачам.

У особовій справі позивача також відсутні документи, які б підтверджували підстави для отримання дозволу на імміграцію або посвідки на постійне проживання. Однак, без проведення належних перевірок даних заявників на наявність підстав для відмови залишенні на постійне проживання, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», без прийняття рішення або іншого підсумкового документу, позивачу було видано тимчасову посвідку на постійне проживання, датовану 09.10.2002 серії НОМЕР_1 .

У подальшому, на підставі копії листа (орган не зазначений), з аналогічним оформленням зазначеному вище листа, від 16.09.2002 щодо оформлення громадянам Іраку посвідчень особи без громадянства для виїзду за кордон, без проведення перевірок, передбачених Правилами оформлення №321 і видачі освідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, затвердженими наказом ІВС України від 15.02.1998 № 97 ДСК (для службового користування, що діяли і момент оформлення), та без прийняття відповідного рішення, що приймалося керівником уповноваженого органу, оформлено та видано позивачу посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон.

У липні 2004 року, Управлінням ГП та ІС ГУ МВС України у м. Києві прийнято заяву-анкету на обмін посвідки на постійне проживання на підставі зазначеному вище аналогічного листа (орган не зазначено) без реквізитів про оформлення довідки на постійне проживання в Україні громадянам Іраку. Таким чином на позивач як громадянин Іраку має посвідку на постійне проживання, видану 09.10.2002 серії НОМЕР_1 , у якій у графі громадянство було зазначено «особа без громадянства» на персональні дані ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Станом на дату видачі зазначеної вище посвідки, - такий документ оформлювався відповідно до Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання, ствердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (скасований Постановою Кабінету Міністрів України від 28.03.2012 №251). Всупереч цьому порядку в матеріалах особової справи позивача відсутній дозвіл на імміграцію як необхідна підстава для оформлення відповідної посвідки. Пояснень суду щодо цієї обставини, як і щодо існування такого дозволу взагалі позивач суду у даній справі не надав.

За таких умов суд не має немає підстав для спростування аргументу відповідача-2, що позивач двічі отримував посвідки на постійне проживання та посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон з порушенням вимог законодавства України.

Суд бере до уваги також, що листом Державного департаменту у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб МВС України на запит Управління ГІРФО ГУМВС України у м. Києві від 03.12.2007 № 11/1258 щодо статусу іноземців, яким було видано посвідки на постійне проживання в Україні за клопотанням СБУ у зв`язку із службовою необхідністю, повідомлялося, що, відповідно до діючого законодавства України, їх не можна вважати особами, імміграція яких становить державний інтерес для України, також вони не підпадають під дію Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію», також на має інших підстав вважати їх документування законним з огляду а вимоги статті 4 Закону України «Про імміграцію». Тобто, - факт видачі таких документів є грубим порушенням імміграційного законодавства України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені Конституцією та законом України. Тому дії, вчинені тому числі прийняті рішення) всупереч законам України, є незаконними і не можуть мати правових наслідків, передбачених законами України для правомірних дій чи рішень.

У зв`язку з вищевикладеним, звернення такої особи стосовно набуття громадянства України, надання дозволу на імміграцію в Україну для неї або її близьких родичів, обміну посвідок на проживання в подальшому не можуть розглядатись на загальних засадах міграційного законодавства країни, оскільки відсутні правові підстави для здійснення таких дій.

Суд бере до уваги, що в порядку реалізації дискреційних повноважень відповідач-2 у ході перевірки матеріалів справи про оформлення посвідок а постійне проживання родині громадян ОСОБА_9 , у тому числі і як особам без громадянства, установив, що вони оформленні з порушенням вимог законодавства, та підлягають скасуванню на підставі пункту 73 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 №321 (далі Порядок №321), відповідно до якого: «У разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, керівник відповідного територіального органу / територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку. За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС. На підставі висновку посвідки, видані з порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС. Повідомлення про визнання наказом ДМС посвідки недійсною видається територіальним органом ДМС, визначеним у наказі ДМС, іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається їм рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його отримання від ДМС».

Крім того, ДМС під час розгляду звернення вказаної особи, виявлено ознаки схожості її фотозображення з фотозображенням особи, яка міститься у анкеті особи, що звертається із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, з установчими даними громадянина Республіки Ірак ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи викладене, керуючись пунктами 3.1, 3.2 Меморандуму про співробітництво, зокрема, з питань проведення експертизи, експертних і наукових досліджень, пов`язаних з попередженням, виявленням, підробкою документів, що підтверджують громадянство, посвідчують особу і її спеціальний статус, або документів, що стали підставою для їх видачі, укладеного 23.12.2019 між Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України та ДМС, - ДМС надіслано відповідний акт від 06.07.2021 №8.1-5352/2-21 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з проханням здійснити дослідження та надати інформацію: чи є однією і тією ж самою особою особа, фотозображення якої міститься у анкеті особи, що звертається із заявою про визнання біженцем бо особою, яка потребує додаткового захисту від 14.03.2012 - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченні особи (паспорт) НОМЕР_3 особа, фотозображення якої містяться у копії заяви-анкети на постійне проживання в Україні (до вх. 2731 від 17.09.2002), копії паспорта НОМЕР_4 , копії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 , оформлених на ім`я особи без громадянства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідь на зазначений лист ДМС отримало відповідь Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 29.07.2021 №9350-21-3, в якій зазначено, що на основі проведених досліджень ідентифікації особи за ознаками зовнішності можна стверджувати, що особа, фотозображення якої міститься на анкеті особи, що звертається із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 14.03.2012, - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у посвідченні особи НОМЕР_3 та особа, фотозображення якої містяться у копії заяви-анкети на постійне проживання в Україні (до вх. 2731 від 17.09.2002), копії паспорта НОМЕР_4 , копії посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_5 , копії посвідчення особи без громадянства для виїзду кордон серії НОМЕР_6 , оформлених на ім`я особи без громадянства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - є однією і тією ж особою.

При цьому ДМС прийнято рішення про визнання громадянина Республіки Ірак ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, яка потребує додаткового захисту. На даний час ОСОБА_12 має статус особи, яка потребує додаткового захисту.

Порядок і процедура розгляду заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється відповідно до Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 №3671-VI (далі Закон України №3671) та Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних і я вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового хисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС України д 07.09.2011 № 649, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 .42 1146/19884 (далі - Правила розгляду № 649).

Особи, відносно яких прийнято рішення про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, вважаються такими, які безстроково на законних підставах перебувають на території України (частина 3 статті 14 Закону України №3671). Як наслідок, - позивач ( ОСОБА_12 ) має визначений правовий статус - особа, яка потребує додаткового захисту та отримав посвідчення особи, що потребує додаткового захисту, - паспортний документ, що посвідчує особу свого власника та підтверджує факт визнання його особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсним для реалізації прав та виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Суд звертає також увагу, що законодавством України не передбачено наявність у іноземців та осіб без громадянства одразу двох статусів, які дають право на законне проживання на території України. Разом з тим, Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб з громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, і перебувають в Україні. Так, частинами 1,3 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону країни «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, яких визнано особами, .о потребують додаткового захисту, або яким надано тимчасовий захист Україні, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України на період дії обставин, за наявності яких додатковий і тимчасовий захист було надано. Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується посвідченням особи, а потребує додаткового захисту в Україні, або посвідченням особи, якій надано тимчасовий захист в Україні.

При цьому, підпунктом е) пункту 3.1. розділу III Правил розгляду № 649, значено, що уповноважена посадова особа органу міграційної служби приймає від заявника на зберігання документи: національний паспорт або інший документ, який посвідчує особу заявника, а також документи, що можуть бути доказом явності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового чисту, що оформлюється розпискою. Так оригінал паспорта громадянина Республіки Ірак ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зберігається у ЦМУ ДМС і громадянин Республіки Ірак ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, що безстроково на законних підставах перебуває на території України, та для підтвердження цього факту йому необхідно звернутися до ЦМУ ДМС з заявою щодо оформлення посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту.

Згідно довідки відділу та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС від 19.08.2021 установлено, що позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Особа із даними « ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », зареєстрованим не значиться. При цьому у колективній заяві родини ОСОБА_6 , яка зареєстрована в ДМС 15.06.2021 за вхідним № КО-5278-21, зазначено вищевказану адресу для листування 5 « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

На вказану адресу відповідачем-2 була направлена відповідь на зазначене звернення від 08.07.2021 № КО-5278-21/8.1/2509-21, проте вона повернулася до ДМС рукописною позначкою на конверті, проставленою МСП 601 «не проживає» (копія долучена до матеріалів справи). При цьому суд враховує, що в судовому засіданні позивач чи його представники не підтвердили місця проживання, як і надали пояснення не отримання пошти від відповідача-2 на таку адресу.

Умови та підстави оформлення посвідок на постійне проживання, у тому числі у порядку обміну, на сьогодні регламентовані Законами України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», «Про імміграцію», Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та вимогами Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України д 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок оформлення № 321).

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземцями та особами без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до статі 9 Закону України «Про імміграцію», - заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до органів спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем їх проживання. Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою. За неповнолітніх осіб, а також осіб, яких у встановленому порядку визнано недієздатними, заяву про надання дозволу на імміграцію подають їх законні представники.

Статтею 11 Закону України «Про імміграцію» визначено, що особі, яка постійно проживає за межами України і отримала дозвіл на імміграцію, дипломатичне представництво чи консульська установа України за її зверненням оформляють імміграційну візу, що є чинною протягом року з дня її оформлення. Зазначена особа в`їжджає на територію України в порядку, встановленому законодавством України. Після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання із заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому імміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію. Орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції протягом тижня з дня прийняття заяви видає іммігранту посвідку на постійне проживання.

Пунктом 42 Порядку оформлення № 321, зокрема, передбачено, що працівник територіального працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи. Пунктами 36 та 37 Порядку оформлення № 321 визначено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, та перевірку поданих нею документів. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних реєстру, та відомчої інформаційної системи ДМС.

Перевірка законності перебування іноземця або особи без громадянства на території України здійснюється з використанням засобів інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «Аркан» або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби, відповідь на які Адміністрація Держприкордонслужби надає протягом трьох робочих днів з дня надходження такого запиту. Чинність дозволу на імміграцію, копія якого надана іноземцем або особою без громадянства, перевіряється шляхом вивчення матеріалів справи про надання і кого дозволу.

Пунктом 73 Порядку оформлення №321 передбачено, що у разі коли рішення про оформлення посвідки прийнято з порушенням вимог законодавства, - керівник відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС, керівник структурного підрозділу апарату ДМС проводить службову перевірку.

За результатами перевірки складається висновок у двох примірниках, який підписується працівником, що провів перевірку, та його безпосереднім керівником і погоджується керівником територіального органу ДМС, керівником структурного підрозділу апарату ДМС. На підставі висновку посвідки, видані порушенням вимог законодавства, визнаються недійсними за наказом ДМС.

Повідомлення про визнання наказом ДМС посвідки недійсною видається територіальним органом ДМС, визначеним у наказі ДМС, іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається їм рекомендованим листом е пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його отримання від ДМС. Іноземець або особа без громадянства, щодо яких прийнято рішення про визнання посвідки недійсною, повинні зняти з реєстрації місце проживання, здати посвідку та в разі відсутності підстав для подальшого тимчасового перебування на території України на законних підставах зобов`язані виїхати межі України в семиденний строк з дня отримання повідомлення про це.

Із урахуванням наведеного вище суд погоджується з аргументами відповідача, що рішення про документування позивача (у дійсності - громадянина Республіки Ірак ОСОБА_12 ) посвідками на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 , від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 (отриманої порядку обміну) - прийняте з порушенням вимог законодавства, тому, відповідно до абзацу 3 пункту 73 Порядку оформлення № 321 правомірно та в межах дискреційних повноважень відповідача-1 визнані недійсними оскаржуваним наказом Голови ДМС. Згідно підпункту 8 пункту 72 Порядку оформлення №321, посвідка, оформлена з порушенням вимог законодавства, вилучається, визнається недійсною та знищується.

Суд бере до уваги, що 03.09.2021 ЦМУ ДМС підготовлено висновок «Про розгляд матеріалів справи щодо оформлення посвідки на постійне проживання в Україні позивачу», який разом з матеріалами справи позивача надіслано до ДМС для підготовки проекту наказу Голови ДМС про визнання недійсними посвідки на постійне проживання від 09.10.2002 серії НОМЕР_1 , від 20.08.2004 серії НОМЕР_2 .

За результатом розгляду якого ДМС і було прийнято наказ «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання», яким визнано недійсними і такими, що підлягають вилученню та знищенню, посвідки на постійне вживання серії КИ № 003291/102445 від 09.10.2002, серії НОМЕР_2 від 20.08.2004.

Як вбачається з оскаржуваного наказу, при його прийнятті ДМС керувалася підпунктами 18, 25 пункту 10 Положення про ДМС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, підпункту 8 пункту 72 та абзацу пункту 73 Порядку № 321 з метою належного виконання покладених на ДМС завдань. Тому суд приходить до висновку, що у Голови ДМС - наявні повноваження щодо скасування рішення про видачу посвідки на постійне проживання, що прийнято з порушенням вимог законодавства.

При цьому суд не вважає за можливе застосування принципу належного урядування, на який посилається представник позивача в уточненій позовній заяві, оскільки такий принцип може бути застосований судом винятково щодо одних і тих самих повноважень органу держаної влади. Адже реалізація органом влади одних і тих самих повноважень по різному не відповідає правомірним очікуванням особи стосовно якої реалізуються такі повноваження у вигляді індивідуальних актів. Однак в даній справі предмет позову складають відмінні повноваження, так рішення міграційних органів 2001 та 2004 років про видачу позивачу посвідок на проживання в Україні винесені в порядку звичайних регуляторних повноважень органу державної влади. Натомість, - оскаржуваний наказ винесений на підставі повноважень на застосування санкції у разі встановлення правопорушення і таке виключне повноваження за відповідачем-2 закріплено чіткою нормою закону, яка не може тлумачитись довільно. Скасування попередніх посвідок оскаржуваним наказом є саме санкцією у зв`язку із встановленням факту правопорушення, який позивачем не був спростований в суді.

01.10.2021 ЦМУ ДМС направлено на адресу позивача супровідним листом вих.№ 8010.6.1-45682/8010.6-21 повідомлення про те, що відповідно до наказу МС від 07.09.2021 №141 «Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання» прийнято рішення про скасування йому посвідок на постійне проживання в Україні.

Приймаючи до уваги вищевикладене, рішення прийняті відповідачами на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування висновку та наказу задоволенню не підлягають.

У зв`язку з зазначеними вище обставини, які спростовують наявність правопорушення в оскаржуваних діях і рішеннях відповідача, а також не дають можливість суду встановити дійсне порушене право позивача діями відповідачів, не може бути задоволені і позовна вимога щодо повторного розгляду заяви позивача, адже така позовна вимога є похідним способом захисту лише у разі встановлення судом правопорушення відповідачами, яке останні зобов`язані були усунути.

Окрім того суд враховує обставини, на які вказує відповідач-2 у відзиві і які не спростовані позивачем. Так в матеріалах особової справи позивача від 27.03.2002 № 102445 містяться виключно листи та звернення, як самого позивача так і інших невстановлених осіб, які в розумінні Закону України «Про звернення громадян» є зверненнями. Будь-якої заяви позивача про оформлення посвідки на постійне проживання не міститься в матеріалах цієї справи. Інформація про звернення позивача з заявою встановленого зразку відсутня і у відомчій інформаційній системі ДМС.

Відповідно до абзацу 9 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців» (в редакції від 20.02.2001), - Порядок видачі дозволу на імміграцію, а також посвідки на постійне або тимчасове проживання та вирішення інших питань, пов`язаних з імміграцією іноземців, визначається Законом України про імміграцію.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про імміграцію» (в редакції від 07.06.2001), - після прибуття іммігранта в Україну він повинен звернутися протягом п`яти робочих днів до органу спеціально уповноваженого Центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем проживання заявою про видачу йому посвідки на постійне проживання. До заяви мають додаватися копія паспортного документа заявника із проставленою в ньому еміграційною візою та копія рішення про надання дозволу на імміграцію.

Відповідно до пункту 4 Порядку оформлення і видачі посвідки на постійне проживання затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 № 1983, для оформлення посвідки подаються такі документи: 1) заява встановленого Державним департаментом у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб зразка; 2) копія паспортного документа з імміграційною візою; 3) копія рішення про надання дозволу на імміграцію; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати.

Відповідно до Порядку оформлення № 321 «Оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства Поліграфічний комбінат Україна по виготовленню цінних паперів. Внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.

Таким чином позивач з заявою про оформлення посвідки на постійне проживання у передбаченому законодавством порядку не звертався та правові підстави для оформлення посвідки на постійне проживання позивачу відсутні, а матеріали справи від 27.03.2002 № 102445 не містять належного звернення до компетентного органу на розгляд таких заяв. Відтак позовна вимога про повторний розгляд заяви позивача є безпідставною та не може бути задоволена судом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в цілому. Враховуючи правила статті 139 КАС України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, - судовий збір, сплачений позивачем, не підлягає поверненню.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області та Державної міграційної служби України, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.