Справа № 420/14886/23
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 грудня 2023 року

м. Київ

справа №420/14886/23

адміністративне провадження № К/990/39458/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Кашпур О.В.,

суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №420/14886/23 за позовом Одеської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови від 13 червня 2023 року №71705688 про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В :

Одеська міська рада звернувся до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 13 червня 2023 року №71705688, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Євгенією Віталіївною.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року, позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу від 13 червня 2023 року ВП №71705688, винесену державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щегловою Євгенією Віталіївною.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь Одеської міської ради судовий збір у розмірі 2684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) грн 00 коп.

23 листопада 2023 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до частини третьої статті 333 КАС України (в чинній редакції) суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

У свою чергу, стаття 287 регулює особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів касаційної скарги вбачається, що предметом спору у цій справі є правомірність постанови державного виконавця про накладення штрафу.

За такого правового врегулювання та обставин справи оскарження ухвалених у цій адміністративній справі судових рішень у касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд відповідної касаційної скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм.

Оскаржуючи судове рішення, прийняте за правилами статті 287 КАС України, скаржник зазначає, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики:

- вирішення питання запобігання випадків невиконання рішень суду, які набрали законної сили, знаходяться в примусовому виконанні (відкрито виконавче провадження), шляхом оскарження боржниками окремих постанов державних виконавців в судах, які не розглядали виконуване рішення (дане оскаржуване судове рішення у справі №420/14886/23, розглянуте суддею Домусчі С.Д., перешкоджає виконанню рішення суду у справі №420/9689/22, прийняте колегією під головуванням судді Танасогло Т.М.);

- щодо ненадання відповідей у вигляді рішень міських рад на звернення громадян та уникнення від надання таких рішень шляхом використання процесуальних прав суб`єкта владних повноважень.

Питання права, які мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, можуть охоплювати правові явища, що є найбільш суттєвими для такої практики та формування її однаковості. До таких явищ можна віднести систематичне порушення державою норм матеріального та процесуального права які зачіпають інтереси великого кола осіб, що супроводжуються чималою кількістю оскарження таких рішень у подібних справах, тощо.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника, оскільки вони фактично зводяться до обставин конкретної справи та незгоди останнього з прийнятими судами попередніх інстанцій рішеннями. Водночас, у касаційній скарзі не обґрунтовано, застосування яких саме норм права викликає необхідність у формуванні єдиної правозастосовчої практики та в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

Доводи скаржника щодо того, що рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики не містять належного обґрунтування, визначеного частиною третьою статті 333 КАС України.

Також скаржник зазначає, що ця справа має виняткове значення для нього, оскільки це стосується дотримання його конституційних прав громадянина, встановлених статтями 3, 8, 40, частинами першою та другою статті 55, частиною другою статті 129-1, 144 Конституції України, адже вважає, що оскаржувана постанова від 24 жовтня 2023 року у справі №420/14886/23 порушує його права:

- право на захист конституційних прав і свобод людини;

- право на отримання відповіді, у формі рішення міської ради, на звернення громадянина від 10 серпня 2021 року, адже Одеською міською радою протиправно, що встановлено рішеннями судів як першої так і апеляційної інстанцій у справі №420/9689/22, не надається відповідь на його звернення вже понад 2 роки і три місяці;

- право на судовий захист та виконання судового рішення.

Суд відхиляє такі твердження скаржника, оскільки наявність виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не є виключенням у розумінні застосування частини третьої статті 333 КАС України у випадку оскарження судових рішень, визначених статтею 287 КАС України.

В обґрунтування загальних підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №803/1252/17, від 29 червня 2023 року у справі №400/3687/20, від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а та не врахував рішень Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року №5-рп/2013, від 23 листопада 2018 року №10-р/2018, від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012, від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012.

Суд зауважує, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в мотивувальній частині постанови суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення, а не різним застосуванням норми.

Суд зауважує, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їхнього застосування.

Надаючи належну оцінку посиланням скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №803/1252/17, від 29 червня 2023 року у справі №400/3687/20, від 17 грудня 2018 року у справі №509/4156/15-а, Суд зазначає, що спірні правовідносини у справі №803/1252/17, №400/3687/20, №509/4156/15-а та у справі №420/14886/23 не є подібними з огляду на їх відмінність за суб`єктним складом, предметом спору та фактичними обставинами, внаслідок яких виникли спірні правовідносини.

Окрім цього, Верховний Суд зазначає, що посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції рішень Конституційного Суду України не узгоджуються в визначеними законодавцем підставами касаційного оскарження, передбаченими, зокрема, пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Отже, перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що зміст ухвалених у цій справі судових рішень та доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики у такій категорії адміністративних справ. Отож підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

З огляду на зазначене та враховуючи приписи частини третьої статті 333 КАС України, у відкритті провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 287, 333 КАС України,

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2023 року у справі №420/14886/23 за позовом Одеської міської ради до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови від 13 червня 2023 року №71705688 про накладення штрафу.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала, у спосіб їх надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Кашпур

Судді: О.Р. Радишевська

С.А. Уханенко