Справа № 160/13222/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/13222/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Соловей Л.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 ( суддя першої інстанції Горбалінський В.В.) в адміністративній справі №160/13222/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємство ЖИЛСЕРВІС-14 Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства «Жилсервіс-14» Дніпропетровської міської ради, в якій позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність суб`єктів владних повноважень - відповідачів 1 і 2 щодо відмови виконувати свої обов`язки стосовно утримання значного історичного будинку в належному стані, порушення прав споживача, ненадання ніяких послуг, звільнення квартири Відповідача-1 від недобросовісних наймачів і вчинити певні дії;

зобов`язати Департамент житлового господарства Міськради виселити з квартири АДРЕСА_1 недобросовісних наймачів, які не мають законних підстав на проживання в цій квартирі і порушують всі можливі Правила і Закони через суд, або на підставі багатьох інших Законів;

зобов`язати Департамент житлового господарства Міськради виконати ремонт фасаду будинку, який було обіцяно зробити ще в 2020 році;

зобов`язати КП Міськради Жилсервіс-14 негайно зробити якісну гідроізоляцію і усунути скрізні щілини під обома балконами та в зовнішніх стінах будинку АДРЕСА_2 , полагодити каналізацію в кв. АДРЕСА_2 і припинити заливання водою і фекальними стоками квартиру позивача;

зобов`язати КП Міськради Жилсервіс-14 відремонтувати водостічну трубу і рубильник;

зобов`язати КП Міськради Жилсервіс-14 демонтувати ганок разом з дахом і заділати дірки в стіні;

стягнути з Департаменту житлового господарства Міськради обіцяну компенсацію за встановлення автономного опалення в повній сумі 61807 гривень 69 к. згідно заяви позивача, зареєстрованої за вхідним номером АДРЕСА_3 , поданої 17.06.2022 року і документів, підтверджуючих витрати, які знаходяться у відповідача-1 разом з заявою, а також в додатках за №№80-84;

стягнути в якості матеріальної шкоди з Департаменту житлового господарства Міськради на користь ОСОБА_1 гроші за ремонт після повного знищення квартири позивача внаслідок щільного залиття в сумі 100232 гривні, солідарно з відповідачем-2, тобто, по 50116 грн. з кожного;

стягнути в якості матеріальної шкоди з Департаменту житлового господарства Міськради на користь ОСОБА_1 гроші за встановлення вікон в сумі 30250 грн. солідарно з відповідачем-2, по 15125 гривень з кожного;

стягнути в якості матеріальної шкоди з Департаменту житлового господарства Міськради на користь ОСОБА_1 гроші за ремонт після знищення підлоги, стелі, стін, шпалер та ін. солідарно з відповідачем-2 в сумі 13952.78 гривень, тобто, по 6976.39 гр. з кожного;

стягнути в якості моральної шкоди з Департаменту житлового господарства Міськради на користь ОСОБА_1 100000 гривень;

стягнути в якості матеріальної шкоди з КП Міськради Жилсервіс-14 на користь ОСОБА_1 гроші за ненадані послуги з утримання будинку і прибудинкової території за три останні роки згідно наданих квитанцій в сумі 17204.64 гривень;

стягнути в якості матеріальної шкоди з КП Міськради Жилсервіс-14 на користь ОСОБА_1 гроші за встановлення вікон в сумі 30250 грн. солідарно з відповідачем-1, по 15125 гривень з кожного;

стягнути в якості матеріальної шкоди з КП Міськради Жилсервіс-14 на користь ОСОБА_1 гроші за ремонт після повного знищення квартири позивача в сумі 100232 гривні, солідарно з Відповідачем-1, тобто, по 50116 грн. з кожного;

стягнути в якості матеріальної шкоди з КП Міськради Жилсервіс-14 на користь ОСОБА_1 гроші за ремонт після знищення підлоги, стелі, стін, шпалер та ін. солідарно з відповідачем-2 в сумі 13952.78 гривень, тобто, по 6976.39 грн. з кожного.

стягнути в якості моральної шкоди з КП Міськради Жилсервіс-14 на користь ОСОБА_1 100000 гривень.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 відмовлено у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Не погоджуючись із означеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, прийняти нову постанову щодо відкриття провадження по справі, розглянути неупереджено справу і винести справедливе рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник уважає, що предметом спору є визнання протиправними дій Відповідачів по справі, що виявилися у тривалій протиправній бездіяльності в результаті якої Позивач поніс великих моральних страждань і матеріальних збитків на загальну суму: 42 3447,11 грн. Позивач багаторазово звертався до обох Відповідачів з чисельними Заявами і проханнями виконати їх безпосередні обов`язки і не порушувати своєю протиправною бездіяльністю права, гарантовані йому Конституцією і чисельними Законами, посилання на які я, разом з цитатами, надавав як у зверненнях до обох Відповідачів, так і в своїй Позовній Заяві. Позов позивача стосується саме визнання бездіяльності суб`єктів владних повноважень протиправною, то відмова в відкритті провадження є необґрунтованою і не базується на Законі, тому позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просить суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники судового процесу, в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи без участі останніх.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту установлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування судом норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції прийшов до висновку, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі у випадку, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства визначаються Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

При цьому, необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним управлінських функцій саме у тих відносинах, у яких виник спір.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, аналіз ст. 19 ЦПК України та ст. 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.

Помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 22.04.2019 по справі № 826/7554/16, від 21.11.2018 у справі № 814/1017/16 та від 03.04.2019 № 826/1592/16.

Разом з цим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.02.2020 у справі № П/811/1640/17.

З матеріалів справи слідує, що предметом даного позову є правовідносини які виникли між позивачем та Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, а також Комунальним підприємством ЖИЛСЕРВІС-14 Дніпровської міської ради з приводу використання квартири, яка перебуває у власності відповідача, а також стягнення відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір є цивільно-правовим, оскільки позивач просить відшкодувати матеріальну шкоду за неналежне надання відповідачем комунальних послуг позивачу, отже позивач не просить вирішити публічно-правовий спір, в свою чергу, просить вирішити спір, що виник з цивільних та житлових правовідносин, що унеможливлює вирішення заявлених позовних вимог в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ст. 2 Житлового кодексу Української РСР завданнями житлового законодавства Української РСР є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією СРСР і Конституцією Української РСР права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Наведені положення цивільного процесуального законодавства кореспондуються із приписами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Разом з цим, колегія суддів наголошує, що сама участь у цій справі суб`єкта владних повноважень не змінює правової природи спірних відносин та їх приватноправовий характер.

Спір про захист права конкретної фізичної особи, що виник з цивільних та житлових правовідносин, а також правовідносини, що є похідними від такого спору, не є публічними та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, оскільки правовідносини, що склались між сторонами, є виключно цивільно-правовими, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильним висновок судді суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 в адміністративній справі №160/13222/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили 22 листопада 2023 року та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров