Справа № 160/12148/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-10-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Довгополій Т.В.
представника позивача Лукомської О.М.
представника відповідача Кононової О.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» до Дніпровської митниці про визнання протиправним, скасування рішення та картки відмови, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (далі - ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО», позивач) до Дніпровської митниці (далі - митниця, відповідач) в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110140/2023/000083/1 від 21.02.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2023/000103 від 21.02.2023.
Ухвалою суду від 07.06.2023 прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі ухвали суду від 07.08.2023 суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
В підготовчому засіданні 06.09.2023 оголошено перерву.
11.09.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем підтримано доводи, викладені у позові.
В підготовчому засіданні 20.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.
В судове засідання 04.10.2023 з`явились представники сторін.
Представник позивача просила задовольнити позов, а представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини.
05.05.2019 ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО», як покупець, уклало з іноземним підприємством GUANGZHOU DIMEIJIA IMPORT & EXPORT CO., LIMITED (Гонконг, КНР), як продавцем, Контракт №02/2019 (далі Контракт).
Відповідно до пунктів.1.1 та 1.2 Контракту, предметом є продаж продавцем на користь покупця товарів в асортименті, кількості та по цінам, зазначених в специфікаціях та/або додаткових угодах, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
Відповідно до пункту 2.1 Контракту ціна товару та базис поставки (Інкотермс 2010) погоджується сторонами на кожну партію та вказуються в специфікаціях до даного Контракту.
Відповідно до пункту 2.2 Контракту валютою Контракту є долар США.
Вищезазначений товар за інвойсом (рахунком-фактурою) №06/22 від 01.12.2022 загальною вагою 8120,00 кг згідно з коносаментом №SZ.X221258788 від 27.12.2022 ввезений на митну територію України.
- пакувальний лист №06/22 від 23.12.2022;
- рахунок-фактура (інвойс) №06/22 від 01.12.2022;
- коносамент №SZX221258788 від 27.12.2022;
- декларація про походження товару №06/22 від 01.12.2022;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4125від 01.02.2023;
- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №4278 від 16.02.2023; ???
- довідка, що підтверджує вартість перевезення товару №7553 від 16.02.2023;
- договір (контракт) купівлі-продажу товарів № 02/2019 від 05.05.2019;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №06/22 від 01.12.2022;
- договір про надання послуг митного брокера №1507-18 від 15.07.2018;
- договір про перевезення №TE038754647 від 09.01.2023;
- заявка на перевезення № 30 від 16.02.2023 до договору №TE038754647 від 09.01.2023.
У митній декларації митну вартість товару визначено (за основним методом) за ціною контракту.
Розглянувши подані позивачем документи, митниця встановила, що документи не містять достатньої інформації, необхідної для визначення числових значень складових митної вартості, та під час проведення консультації Дніпровська митниця надіслала позивачу електронне повідомлення про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових (за наявності) документів відповідно до частини 3 статті 53 Митного кодексу України, а саме:
1) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
2) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
4) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
5) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
6) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
7) виписку з бухгалтерської документації;
8) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
9) копію митної декларації країни відправлення;
10) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
У відповідь на електронне повідомлення відповідача щодо витребування митним органом у декларанта додаткових документів, листом від 21.03.2023 №20/02-02 митний брокер позивача повідомив, що не має можливості подати інші додаткові витребувані митним органом документи, з огляду на те, що такі документи у декларанта відсутні.
21.02.2023 Дніпровською митницею винесено рішення про коригування митної вартості №UA110140/2023/000083/1 та складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2023/000103.
Вважаючи рішення відповідача протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Пунктом 24 частини 1 статті 4 МК України визначено, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно - правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно з Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року за митними органами зберігається право перевіряти інформацію імпортерів щодо визначення митної вартості, з точки зору її повноти і правильності (стаття 17 та додаток III, параграф 6 Угоди).
Відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі оцінка ввезеного товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості ввезеного товару або вартості аналогічного товару.
За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант, який заявляє митну вартість товару, зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Згідно з частиною 1 статтею 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України визначено документи, які підтверджують митну вартість товарів: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок - фактура (інвойс) або рахунок - проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі - продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс - листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з статтею 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Оцінюючи висновки відповідача про наявність розбіжностей у документах, наданих до митного оформлення, що стали підставою для витребування додаткових документів та коригування заявленої позивачем митної вартості, суд виходить з такого.
Стосовно сумнівів відповідача щодо відсутності відомостей про виробника товару, суд зазначає, що згідно з пунктом 1.2. Контракту покупець купує товар в асортименті, кількості та по цінам згідно специфікації до контракту, яка є невід`ємною частиною контракту.
Відповідно до пункту 5.1. Контракту країна виготовлення товару - Китай, якщо у відповідних документах не зазначено інше.
Відомості щодо виробників товару зазначені у пакувальному листі №06/22 від 23.12.2022, зокрема: BeautyMedicalInternationalCo., Ltd, Китай.
Відтак, виробником товарів зазначених в специфікації та інвойсі під торгівельними марками VIA BEAUTY є BeautyMedicalInternationalCo., Ltd, Китай.
Окрім цього, митним органом не обґрунтовано, яким чином відсутність зазначених відомостей у специфікації та рахунку може вплинути на числове значення митної вартості товару.
Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені обставини не є розбіжністю в поданих до митного оформлення документах і не свідчить про їх неповноту щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а відповідно не може бути підставою для винесення рішення про коригування митної вартості.
Щодо ненадання сертифікату якості заводу-виробника, суд зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 53 МК України, сертифікат якості не є документом на підтвердження митної вартості товару, подання такого документу до митного органу законом не вимагається.
Зазначена позиція підтримується Верховним Судом в постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17.
Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначена митницею підстава є помилковою.
Щодо відсутності документального підтвердження включення доставки товарів між GUANGZHOU та NANSHA, суд виходить із наступного.
На підставі пункту 2.1 Контракту, ціна товару та базис поставки (Інкотермс 2010) узгоджується сторонами на кожну партію окремо і зазначається в Специфікаціях до цього Контракту.
Згідно з Специфікацією №06/22 від 01.12.2022 до Контракту, сторонами узгоджені умови поставки за Інкотермс 2010: FOB Гуанчжоу, Китай.
Згідно з правилами Інкотермс 2010, термін FOB (Франко борт) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Це означає, що з цього моменту усі витрати і ризики чи втрати ушкодження товару повинний нести покупець. За умовами терміну FOB на продавця покладається обов`язок по митному очищенню товару для експорту.
У тому числі, згідно правила пункту А.4., продавець зобов`язаний загрузити товар на борт судна, зазначеного покупцем, в погоджену дату в межах обговореного терміну в названому порту відвантаження відповідно до звичаїв порту.
Згідно з правилом пункту А.6., продавець зобов`язаний, з урахуванням застережень пункту Б.6.: нести усі витрати, зв`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в призначеному порту відвантаження у відповідності зі статтею А.4., і оплатити, якщо це буде потрібно, усі витрати, зв`язані з виконанням митних формальностей для експорту, як і інші мита, податки та інші збори, що підлягають оплаті при експорті товару.
Одночасно, умови поставки FOB означають, що всі витрати та ризики до моменту завантаження товару на борт судна у порту Гунчжоу несе продавець, в тому числі і витрати на транспортування, доставку товару з іншого (квартального) порту, і т.д., і такі витрати включаються до ціни товару, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті.
Позивач стверджує, що порт NANSHA є квартальним портом GUANGZHOU, відповідач протилежного під час розгляду справи не навів.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначена обставина не є розбіжністю в поданих до митного оформлення документах і не свідчить про їх неповноту щодо підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, а відповідно не є підставою для винесення рішення про коригування митної вартості.
Щодо того, що банківські платіжні документи містять посилання лише на контракт, що не дає змогу прив`язати документи до оцінюваної партії товарів, суд виходить із наступного.
Відповідно до пунктів 3,4 частини 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.
Декларантом позивача під час митного оформлення товару надано інвойс №06/22 від 01.12.2022 на суму 72 631,49 USD.
Таким чином, загальна сума оплат здійснених позивачем згідно з вищевказаними платіжними інструкціями складає 72 631,49 USD, що відповідає сумі інвойсу та специфікації.
Відповідно до пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, од затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 платник заповнює реквізит "Призначення платежу" в іноземній валюті або банківських металах таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті або банківських металів.
При цьому, чинним законодавством не встановлено обов`язку здійснювати посилання в платіжному документі на інвойс чи проформу-інвойс.
Отже, сама по собі відсутність у платіжних документах посилання на інвойс чи -проформу-інвойс, за умови наявності вказівки на контракт та товари, які оплачуються, не є підставою для висновку щодо недостовірності наданої позивачем інформації про митну вартість товару, а у сукупності з іншими документами, що стосуються поставки оцінюваного товару, і були подані позивачем для митного контролю, дозволяють ідентифікувати платіж з оцінюваним товаром.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 22.08.2019 у справі №810/2784/18.
У наданих платіжних інструкціях «Призначення платежу» зазначено: «передоплата за товари згідно контракту 02/2019 від 05.05.2019».
Відповідно до пункту 4.1 Контракту оплата за товар проводиться на рахунок продавця протягом 90 днів з дати поставки або передплата відповідно до умов специфікації.
Умовами специфікації №06/22 від 01.12.2022 визначені умови оплати: передплата на розрахунковий рахунок продавця.
Контракт 02/2019 від 05.05.2019, специфікація №06/22 від 01.12.2022 на суму 72 631,49 USD, інвойс 06/22 від 01.12.2022 на суму 72 631,49 USD надані відповідачу під час митного оформлення товару.
Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду від 29 липня 2020 року у справі №420/1709/19: «Підтримуючи правомірність рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд звернув увагу на те, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови, на яких повинна здійснитися оплата за товар, якщо вони безпосередньо не впливають на ціну товару, останньої не стосуються. У зв`язку з цим розбіжності щодо умов оплати товару у документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумнів в достовірності задекларованої митної вартості».
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені висновки відповідача є помилковими не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Щодо того, що довідка про транспортні витрати від 16.02.2023 №7553, яка видана експедитором, не передбачена умовами договору TEО38754647, суд виходить із наступного.
Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, які декларант подає органу доходів і зборів одночасно з митною декларацією, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
На підтвердження витрат, які включаються в митну вартість оцінюваного товару до митного кордону України по маршруту Гуанчжоу, Китай - Гданьск, Польща - митний перехід на територію українського кордону - Ягодин, позивачем було надано довідку від перевізника (експедитора) ТОВ «КОНСОЛЬЛАЙН УКРАЇНА» про транспорті витрати №7553 від 16.02.2022, згідно якої витрати по доставці вантажу у контейнері MSMU7156440 згідно коносаменту №SZX221258788 від 27.12.2022 складають 303 554,15 грн.
Декларантом заявлені відомості щодо складових митної вартості: витрати на транспортування 304 554,15 грн., які підтверджені довідкою експедитора, при цьому в загальну суму помилково включена винагорода експедитора 1000 грн, яка до митної вартості не входить, що збільшило розмір транспортних витрат.
Окрім довідки експедитора, задекларована сума складових митної вартості: витрати на транспортування в розмірі 304 554,15 грн підтверджується наступним.
Згідно з рахунком ТЕО №4125 від 01.02.2023 до витрат на транспортування включено:
- 135 963,48 грн - морське перевезення за межами території України;
- 1000 грн винагорода експедитора.
Згідно з рахунком ТЕО №4278 від 16.02.2023 до витрат на транспортування включено:
- 47 590,67 грн - навантажувально-розвантажувальні роботи за межами території України;
- 120 000 грн - міжнародні транспортні послуги за межами території України.
Отже, в сумі транспорті витрати за межами території України складають 304 554,15 грн.
Таким чином, транспортні витрати, окрім довідки експедитора, підтверджуються наданими рахунками, згідно яких обчислюється та підтверджується заявлене числове значення.
Вимоги про надання документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, наведені в наказі Мінфіну України №599 від 24.05.2012 стосовно порядку заповнення декларації митної вартості. Зазначені вимоги є альтернативними, в тому числі допускається надання: рахунку-фактури (акту виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківських та платіжних документів, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені висновки відповідача є помилковими та не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Щодо документального підтвердження вартості товарів від країни експорту, яку перевірити неможливо, експортну декларацію країни відправлення не надано до митного оформлення, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 МК України, експортна декларація країни відправлення є додатковим документом.
Умовами Контракту не передбачено надання продавцем експортної декларації країни відправлення покупцю.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що зазначені висновки відповідача є помилковими та не можуть бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення.
Враховуючи встановлені обставини справи, а також правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем надано всі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, які необхідні для визначення митної вартості, які містять повну інформацію про митну вартість та її складові.
Суд приходить до висновку, що відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Таким чином, висновок відповідача про встановлення розбіжностей у поданих позивачем документах, які не містять даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, як на підставу для здійснення коригування заявленої позивачем митної вартості товарів, суд вважає необґрунтованим та безпідставним.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням наведеного вище, рішення про коригування митної вартості товарів №UA110140/2023/000083/1 від 21.02.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2023/000103, є протиправними та підлягають скасуванню.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО».
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
Представник відповідача заперечував щодо адекватності такої суми витрат на правничу допомогу.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 134, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).
Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
На підтвердження наданих послуг представником позивача до суду надано:
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Герман Марини Миколаївни №4898 від 27.03.2012;
- копію довіреності №2 від 20.04.2023;
- копію договору про надання правової допомоги №01-30-05/23 від 30.05.2023;
Так, адвокатське бюро «ГЕРМАН І ПАРТЕНРИ» в особі Голови бюро Герман Марини Миколаївни, що діє на підставі Статуту (виконавець), з однієї сторони та ТОВ «ГРУПА ВІА ДНІПРО» (замовник) уклали договір про надання правової допомоги №01-30-05/23 від 30.05.2023.
На підставі пункту 1.1. договору про надання правової допомоги №01-30-05/23 від 30.05.2023 замовник доручає, а виконавець бере на себе обов`язок здійснювати правовий захист інтересів замовника у Дніпропетровському окружному адміністративному суді за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» до Дніпровської митниці про оскарження рішення №UA110140/2023/000083/1 про коригування митної вартості товарів та картки відмови.
Розглядаючи обсяг наданої правничої допомоги та її вартість, суд зазначає, що вартість наданої допомоги є надто завищеною, оскільки спірні правовідносини вже врегульовані у рішеннях за наслідком розгляду аналогічних справ, вчинення адвокатом дій в межах цієї справи не зайняло великої кількості часу.
З огляду на зазначене, заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
В той же час, оскільки позивач, у зв`язку із неправомірними діями відповідача, був змушений звернутися до суду за захистом порушеного права, у зв`язку з чим ним понесено витрати на професійну правничу допомогу, враховуючи принцип співмірності, суд приходить до висновку про необхідність присудження на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. та сплату судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 3039,85 грн.
Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA110140/2023/000083/1 від 21.02.2023 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110140/2023/000103 від 21.02.2023.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРУПА ВІА ДНІПРО» за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці судові витрати:
- на сплату судового збору у розмірі 3039 (три тисячі тридцять дев`ять) гривень 85 копійок;
- на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення в повному обсязі складено 04.12.2023.

Суддя М.В. Бондар