Справа № 520/25180/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

04 грудня 2023 р. справа № 520/25180/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вул. Мефодіївська, буд. 11,м. Харків,61037, ) до Північно-східного офісу Держаудитслужби (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 10 пов.,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Північно-східного офісу Держаудитслужби, в якому з урахуванням уточнень просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Північно-східного офісу Держаудитслужби про усунення порушення законодавства № 202006-14/2653-2023 від 26.06.23, а саме:

- відповідно до п. 7 та п. 9 "Методики визначення обсягу заборгованості з різниці з різниці в тарифах", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 р. № 977, визначити обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуг з централізованого оправлення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися споживачам, який поданий до територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг заборгованості з різниці в тарифах послуг з теплопостачання на суму ,00 грн;

- забезпечити відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь КП "Харківські теплові мережі" збитків, заподіяних внаслідок втрати боржників у зобов`язанні і права вимоги повернення коштів на загальну суму 4433529,51 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 26.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін.

В обґрунтування позову вказано, що при складанні спірної Вимоги № 202006-14/2653-2023 від 26.06.2023 відповідачем не враховано, що за змістом тарифної методології п. 21-1 Порядку № 869 ціна, визначена в довгостроковому контракті з постачальником природного газу, використовується лише у випадку наявності одного такого довгострокового постачальника. В іншому випадку, при плануванні витрат використовується арифметичне значення, що обумовлено наявністю у споживача різних умов договорів постачання газу щодо ціни та/або кількох постачальників природного газу. Позивач наголошує, що положення п. 21-1 Порядку № 869 жодним чином не зобов`язує позивача за наявності у нього кількох постачальників використовувати тільки ціну довгострокового контракту, який укладений з одним з них, в даному випадку ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг». Неврахування відповідачем тарифів на природний газ діючого з 01.01.2022 постачальника «останньої надії», в Реєстрі споживачів якого був позивач, прямо суперечить положенню п. 9 Методики № 977, яке дозволяє враховувати у складі фактичних витрат ті витрати, що можуть включатися до складу тарифів на теплову енергію, комунальні послуги згідно з порядками (методиками) формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, надання комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України, НКРЕ або НКРЕКП за відповідний період.

На думку позивача, висновки відповідача також не відповідають приписам п. 9 Методики № 977, п. 10 Порядку № 869, які дозволяють включати до фактичних витрат всі витрати, які згідно з Податковим кодексом України враховуються під час визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток підприємств.

Також позивач вказав, що висновки відповідача в частині вжиття заходів по відшкодуванню збитків, заподіяних внаслідок втрати боржників у зобов`язанні і права вимоги повернення коштів на загальну суму 4 433 529,51 грн є необґрунтованими та не враховують доводи поданих в ході ревізії заперечень позивача з інформацією щодо проведення по кожному боржнику, зазначеному в Додатку № 39 до Акту ревізії від 19.05.2023 № 202006-04/2, претензійно-позовної роботи та подання відповідних позовів про стягнення заборгованості до суду. Вимога №202006-14/2653-2023 від 26.06.2023 в частині вжиття заходів по відшкодуванню збитків є неконкретною, оскільки обмежується посиланням на загальні норми статей 130-136 Кодексу законів про працю України та не містить чіткого способу дій підконтрольної установи.

У відзиві на позов відповідач зазначив, що враховуючи, що між КП «ХТМ» і ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» укладений довгостроковий договір від 01.06.2021 №7315-НГТ-32 на поставку природного газу, то при визначені витрат на паливо для виробництва теплової енергії у складі прямих витрат виробничої собівартості, приведеної у відповідність з тарифною методологією, КП «ХТМ» повинно було включати вартість природного газу, визначеного в договорі від 01.06.2021 № 7315-НГТ-32, тоді як у додаток 8 «Розрахунок фактичних витрат на теплову енергію, у тому числі її виробництво, транспортування та постачання, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, постачання теплової енергії та постачання гарячої води» за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 року до Розрахунку різниці в тарифах до фактичних витрат, приведених у відповідність з тарифною методологією, у складі витрат на паливо для виробництва теплової енергії у складі прямих витрат виробничої собівартості КП «ХТМ» включена вартість природного газу в обсязі 313 440,19287 тис. м3 на загальну суму 6 396 119 429,55 грн, який придбаний КП «ХТМ» в період з 01.01.2022 по 13.02.2022 у постачальника останньої надії - ТОВ «ГК «Нафтогаз України» за договором від 25.01.2022 № 610/2511 за ціною, що коливалась від 25 402,385 грн до 40 574,137 грн за 1 тис. м3 (без ПДВ та транспортування), що є порушенням вимог п. 9 Методики № 977, п. 21 і 21-1 Порядку № 869.

Щодо другого пункту спірної вимоги, відповідач зазначив, що за результатами аналізу судових рішень, зазначених у Додатку 39 до акта ревізії, встановлено, що в усіх випадках судом було відмовлено у задоволенні позовних вимог КП «ХТМ» у зв`язку зі спливом позовної давності. Зазначене, на думку відповідача, свідчить, що КП «ХТМ» несвоєчасно звернувся з позовом до боржників про стягнення заборгованості.

Північно-східний офіс Держаудитслужби також вважає, що доводи позивача щодо суті порушень, зазначених у п. 2 оскаржуваної вимоги не можуть бути перевірені судом в межах предмета доказування у цій справі, оскільки цей пункт містять конкретні суми відшкодування збитків, а тому перевірку обґрунтованості вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби має здійснювати суд, який буде розглядати позов про стягнення відповідних збитків, в зв`язку з чим вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що додаток 39 до Акта ревізії від 19.05.2023 № 202006-04/2 взагалі не містить посилання на будь-які судові рішення, натомість в ньому безпідставно зазначається про повну відсутність проведення КП «Харківські теплові мережі» позовної роботи. У відзиві відповідач жодним чином не спростовує ті факти, що по боржнику ОСОБА_1 рішенням апеляційного суду Полтавської області від 21.11.2013 у справі № 638/6348/13-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог не у зв`язку із закінченням строку позовної давності, а у зв`язку з їх необґрунтованістю по суті, а по боржнику КП «Інститут голографії АН прикладної радіоелектроніки» рішенням господарського суду Харківської області від 28.06.2018 у справі № 922/1000/18 відмова у задоволенні позовних вимог також мотивована не закінченням строку позовної давності, а у зв`язку з їх необґрунтованістю по суті.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що Північно-східним офісом Держаудитслужби на виконання п.1.1.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Північно-східного офісу Держаудитслужби на І квартал 2023 року, проведена ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» за період з 01.06.2021 по 31.12.2022.

Акт ревізії від 19.05.2023 № 202006-04/2 підписано посадовими особами КП «ХТМ» із запереченнями.

Висновки відповідача на заперечення направлені до КП «ХТМ» листом від 21.06.2023 № 202006-14/2574-2023.

Ревізією встановлено фінансових порушень на загальну суму 4 207 122,42 тис. грн, з них: завищення розрахунків витрат для отримання дотацій та відшкодувань з бюджету на суму 4 201 965,75 тис. грн, списання в обліку дебіторської заборгованості, яка не відображена (списана) в обліку дебітора або по розрахунках з фізичними особами на суму 4 433,53 тис. грн, проведення зайвих виплат внаслідок завищення обсягу чи вартості виконаних ремонтно-будівельних робіт на суму 723,14 тис. грн.

Як зазначив відповідач, на теперішній час вжитими заходами усунено виявлених фінансових порушень на загальну суму 121 394,83 тис. грн, у тому числі: зменшено обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися споживачам (коригування узгоджені протоколом засідання територіальної комісії з питань узгодження різниці в тарифах від 09.06.2023 № 7) на суму 120 671,69 тис. грн, відшкодована підрядними організаціями завищена вартість виконаних ремонтних робіт на загальну суму 723,14 тис. гривень.

Генеральному директору КП «ХТМ» листом від 26.06.2023№202006-14/2653-2023 направлено вимогу щодо відшкодування та усунення встановлених ревізією порушень в повному обсязі, зокрема: відповідно до п. 7 та п. 9 Методики визначення обсягу заборгованості з різниці з різниці в тарифах, затвердженої постановою КМУ від 15.09.2021 № 977, визначити обсяг заборгованості з різниці в тарифах, а саме: зменшити в Розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися споживачам, який поданий до територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг заборгованості з різниці в тарифах послуг з теплопостачання на суму 4 081 294 060,00 грн; забезпечити відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь КП «ХТМ» збитків, заподіяних внаслідок втрати боржників у зобов`язанні і права вимоги повернення коштів на загальну суму 4 433 529,51 гривень.

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Розглядаючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне зазначити про неприйнятність аргументів відповідача стосовно того, що порушення, зазначені у п. 2 оскаржуваної вимоги не можуть бути перевірені судом в межах предмета доказування у цій справі, оскільки цей пункт містять конкретні суми відшкодування збитків, а тому перевірку обґрунтованості вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби має здійснювати суд, який буде розглядати позов про стягнення відповідних збитків з огляду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.03.2023 у справі № 160/17775/21, відповідно до якої вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом.

Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якому вона адресована, відтак, може бути предметом судового розгляду у спорі, ініційованому позивачем.

Щодо зобов`язання позивача спірною вимогою відповідно до п. 7 та п. 9 "Методики визначення обсягу заборгованості з різниці з різниці в тарифах", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 р. № 977, визначити обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуг з централізованого оправлення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися споживачам, який поданий до територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг заборгованості з різниці в тарифах послуг з теплопостачання на суму ,00 грн, судом встановлено таке.

У Акті ревізії від 19.05.2023 № 202006-04/2 відповідачем вказано, що позивачем включено у додаток 8 «Розрахунок фактичних витрат на теплову енергію, у тому числі її виробництво, транспортування та постачання, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, постачання теплової енергії та постачання гарячої води» за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 у складі витрат на паливо для виробництва теплової енергії (прямих витрат виробничої собівартості) вартість природного газу в обсязі 313 440,19287 тис. м. куб. на загальну суму 6 396 119 429,55 грн, який придбаний в період з 01.01.2022 по 13.02.2022 у постачальника «останньої надії» - ТОВ «ГК «Нафтогаз України» за договором від 25.01.2022 N° 610/2511 за ціною, що коливалась від 25 402,385 грн. до 40 574,137 грн. за 1 тис. м. куб. (без ПДВ та транспортування).

Ревізією також встановлено наявність укладеного позивачем довгострокового договору від 01.06.2021 № 7315-НГТ-32 з іншим постачальником ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» та повідомлення останнього № 125/05-3177 від 16.12.2021 про виключення позивача є Реєстру споживачів постачальника з 01.01.2022 у зв`язку з наявністю заборгованості по періоду постачання з жовтня 2021.

Відповідач в Акті ревізії від 19.05.2023 № 202006-04/2 зазначив, що за змістом п. 9 Методики № 977 фактичні витрати для розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах приводяться у відповідність з тарифною методологією, яка згідно з п. 21-1 Порядку № 869 передбачає два підходи визначення вартості газу при розрахунку тарифу: за середньою ціною природного газу, що склалася у ліцензіата протягом попереднього опалювального періоду (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу) або ціни природного газу, визначеної в довгостроковому контракті з постачальником природного газу (за наявності укладеного контракту).

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню в цій частині, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» від 03.11.2016 № 1730-VIII до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону віднесено заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, яка виникла у зв`язку з невідповідністю їх фактичної вартості тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, методика визначення якої затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 вересня 2021 року № 977 затверджено Методику визначення заборгованості з різниці в тарифах, яка (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) встановлює порядок визначення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, що постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення населенню, а також організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, та залишилася не погашеною станом на 1 червня 2021 р. (далі - заборгованість з різниці в тарифах).

Відповідно до п. 7 Методики обсяг заборгованості з різниці в тарифах визначається суб`єктами господарювання як різниця між фактичними витратами (з урахуванням витрат інвестиційної діяльності та фінансових витрат, пов`язаних з інвестиційною діяльністю) на теплову енергію, комунальні послуги, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, установам і організаціям, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійним організаціям, іншим споживачам та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення, які надають населенню, організаціям та установам, що фінансуються з державного та/або місцевих бюджетів, релігійним організаціям, іншим споживачам такі послуги (далі - фактичні витрати), і фактичними нарахуваннями згідно з тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування відповідно до порядків (методик) формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, надання комунальних послуг, затверджених Кабінетом Міністрів України, НКРЕ або НКРЕКП відповідно до їх повноважень, визначених законом, та застосовувалися суб`єктами господарювання до відповідної категорії споживачів.

Згідно з п. 9 Методики фактичні витрати, що використовуються для розрахунку обсягу заборгованості з різниці в тарифах, приводяться у відповідність з тарифною методологією (для розрахунку заборгованості з різниці в тарифах фактичні витрати суб`єкта господарювання визначаються з урахуванням переліку тих витрат, що можуть включатися до складу тарифів на теплову енергію, комунальні послуги згідно з порядками (методиками) формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, надання комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України, НКРЕ або НКРЕКП за відповідний період).

Абзацом дев`ятим пункту 9 Методики визначено, що розрахунок фактичних витрат здійснюється суб`єктом господарювання окремо за періодами, в яких утворилася заборгованість з різниці в тарифах на теплову енергію, комунальні послуги, та оформляється відповідно до додатків 8-9.

Додатком 8 до Методики визначена форма розрахунку фактичних витрат на теплову енергію, у тому числі її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, постачання теплової енергії та постачання гарячої води за певний період.

Відповідно до абзаців 1 і 2 пункту 9 Методики перелік фактичних витрат для розрахунку заборгованості з різниці в тарифах визначається з урахуванням переліку тих витрат, що можуть включатися до складу тарифів на теплову енергію, комунальні послуги згідно з порядками (методиками) формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, надання комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України, НКРЕ або НКРЕКП за відповідний період), та дані витрати враховуються під час визначення об`єкта обкладення податком на прибуток підприємств згідно з Податковим кодексом України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги" затверджено Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води (далі - Порядок №869), який визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії і постачання гарячої води для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії, її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання, надання послуг з постачання теплової енергії і постачання гарячої води.

Згідно з п. 20 Порядку № 869 планування витрат, що включаються до повної собівартості теплової енергії, її виробництва, транспортування та постачання, здійснюється з урахуванням витрат операційної діяльності та фінансових витрат, пов`язаних з основною діяльністю. Плановані витрати групуються відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку, затверджених Мінфіном.

Підпунктом 1) п. 21 Порядку № 869 визначено, що планована виробнича собівартість включає прямі матеріальні витрати на придбання палива.

На підставі п. 21-1 Порядку № 869 планування витрат на придбання природного газу для виробництва теплової енергії з метою включення їх до тарифів здійснюється виходячи із: планованих обсягів природного газу, необхідних для провадження ліцензованої діяльності та визначених виходячи з вимог цього Порядку; середньої ціни природного газу, що склалася у ліцензіата протягом опалювального періоду, що передує планованому періоду (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу) або ціни природного газу, визначеної в довгостроковому контракті з постачальником природного газу (за наявності укладеного контракту).

Середня ціна природного газу визначається як середнє арифметичне значення, розраховане виходячи із ціни природного газу у відповідному місяці та кількості календарних місяців в опалювальному періоді, що передує планованому періоду.

Якщо ліцензіат не провадив раніше господарської діяльності з виробництва теплової енергії, планування витрат на придбання природного газу для виробництва теплової енергії з метою включення їх до тарифів здійснюється таким ліцензіатом виходячи із: планованих обсягів природного газу, необхідних для провадження ліцензованої діяльності та визначених виходячи з вимог цього Порядку; діючої ціни природного газу постачальника, з яким укладено договір постачання природного газу, або ціни природного газу, визначеної в довгостроковому контракті з постачальником природного газу (за наявності укладеного контракту).

Тобто, ціна, визначена в довгостроковому контракті з постачальником природного газу, використовується у випадку наявності одного такого довгострокового постачальника, а також при плануванні витрат може використовуватися арифметичне значення, що обумовлено наявністю у споживача різних умов договорів постачання газу щодо ціни та/або кількох постачальників природного газу.

У означеному контексті є прийнятними аргументи позивача про те, що положення п. 21-1 Порядку № 869 не обмежують право позивача за наявності у нього кількох постачальників використовувати не тільки ціну довгострокового контракту з ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг», а й середнє арифметичне значення ціни газу, придбаного у інших постачальників.

При цьому відповідно до пунктів 1 і 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2493 постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2496 (далі - Правила постачання природного газу), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника «останньої надії», не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем.

З моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

Тобто, з моменту виключення позивача 01.01.2022 з Реєстру споживачів ТОВ «ГК «Нафтогаз Трейдинг» відповідно до повідомлення № 125/05-3177 від 16.12.2021, останнє вже не було постачальником споживача.

Водночас, п. 9 Методики № 977 передбачає врахування у складі фактичних витрат тих витрат, що можуть включатися до складу тарифів на теплову енергію, комунальні послуги згідно з порядками (методиками) формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, надання комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України, НКРЕ або НКРЕКП за відповідний період, а тому є правомірним є врахування позивачем на природний газ діючого з 01.01.2022 постачальника «останньої надії», в Реєстрі споживачів якого був позивач, а висновки відповідача у цій частині про порушення позивачем вищенаведених вимог законодавства є необґрунтованими, адже тарифна методологія Порядку № 869 прямо передбачає використання цін природного газу постачальника «останньої надії», визначених згідно із Законом України «Про ринок природного газу».

На підтвердження правильності розрахунків позивачем надано до суду протоколи засідань територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах ХОВА № 1 від 04.11.2022, № 2 від 19.12.2022, № 3 від 23.03.2023, № 7 від 09.06.2023.

Окрім того, до суду позивачем надано копію Висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000751 від 19.10.2023 № 20606/23-71, відповідно до висновків якого висновки Акта від 19.05.2023 за № 202006-04/2 Північно-східного офісу Держаудитслужби щодо діяльності КП «ХТМ» за період з 01.06.2021 по 31.12.2022 в частині порушення з боку КП «ХТМ» «Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах», яка затверджена Постановою КМУ від 15.09.2021 № 977, є необґрунтованими, оскільки КП «ХТМ» при визначенні витрат палива для виробництва теплової енергії у складі прямих витрат виробничої собівартості обґрунтовано включено фактичну вартість природного газу, чим дотримано вимоги «Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах», яка затверджена Постановою КМУ від 15.09.2021 № 977.

Оцінюючи такий висновок експерта, суд зазначає, що він отриманий позивачем у ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0000751 та не враховується судом саме як висновок експерта у контексті ч.3 ст.101 КАС України, оскільки є доказом саме в кримінальному провадженні та підлягає перевірці та оцінці з точки зору належності, допустимості, достовірності в рамках саме цього кримінального провадження. утім, у сукупності з іншими доказами у цій справі додатково свідчить про те, що позивачем у спірному періоді дотримано вимоги Методики визначення заборгованості з різниці в тарифах, яка затверджена Постановою КМУ від 15.09.2021 № 977.

З урахуванням вищевстановлених обставин та з огляду на приписи наведених норм права суд приходить до висновку про протиправність вимоги Північно-східного офісу Держаудитслужби про усунення порушення законодавства № 202006-14/2653-2023 від 26.06.23 в частині відповідно до п. 7 та п. 9 "Методики визначення обсягу заборгованості з різниці з різниці в тарифах", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 р. № 977, визначити обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуг з централізованого оправлення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися споживачам, який поданий до територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг заборгованості з різниці в тарифах послуг з теплопостачання на суму ,00 грн.

Щодо пункту 2 спірної вимоги, судом встановлено таке.

У Акті ревізії від 19.05.2023 № 202006-04/2 відповідачем зазначено, що в результаті не вжиття підприємством заходів по стягненню дебіторської заборгованості у терміни, визначені законодавством, всупереч вимог ст. 509, ст. 610, ст. 613 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІУ (із змінами) підприємством втрачено боржників у зобов`язанні і право вимоги повернення коштів на загальну суму 4 433 529,51 грн., що призвело до недоотримання підприємством фінансових ресурсів та завдання матеріальної шкоди (збитків) на вказану суму.

Учасники спору у заявах по суті справи посилаються на надані відповідно позивачем - заперечення на акт ревізії, а відповідачем - на висновки за результатом розгляду цих заперечень, відповідно до яких позивач зазначає, що причинами затримки подання позовів до судових органів є те, що діючі тарифи на теплову енергію для потреб населення не відповідали економічно обґрунтованим, у підприємства не було можливості в повному об`ємі та у вказані терміни проводити оплату судового збору для подачі позовів внаслідок недостатності коштів; починаючи з липня 2014 року підприємство працювало та здійснювало підготовку теплоенергетичних систем до початку опалювального сезону в умовах обмеження грошових коштів, що було обумовлено дією Постанови Кабінету Міністрів України № 217 від 18.06.2014 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки», яка обмежувала можливості теплопостачальних підприємств щодо здійснення своєї фінансово-економічної діяльності самостійно.

Відповідач натомість зазначає, що наведені в запереченнях основні причини не завжди своєчасної подачі КП «ХТМ» позовів до судових органів, які у подальшому призвели до втрати активів підприємства, носять лише пояснювальний характер цих дій та не спростовують факти нанесених збитків підприємству, викладені в акті ревізії.

Проведеним судовим розглядом встановлено, що згідно з довідкою, доданою до по позову, по всім сумам відображеної в Додатку № 39 до Акту ревізії від 19.05.2023 № 202006-04/2 заборгованості наявні судові рішення, що свідчить про проведення позовно-претензійної роботи, а саме по боржнику ОСОБА_2 - у справі № 645/1346/20; по боржнику ОСОБА_3 - у справі № 640/13331/19; по боржникам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - у справі № 643/13461/20; по боржнику ОСОБА_6 - у справі № 646/4601/19; по боржнику ОСОБА_7 - у справі № 646/6879/20; по боржнику ТОВ «Ромвей» - у справі № 922/372/21; по боржнику ФОП ОСОБА_8 - у справі № 922/1099/16; по боржнику КСП «Харківгорліфт» - у справі № 922/1636/21; по боржнику ОСОБА_9 - у справі № 644/9140/21; по боржнику ОСОБА_1 - у справі № 638/6348/13-ц; по боржнику ОСОБА_10 - у справі № 642/6894/20; по боржнику ФОП ОСОБА_11 - у справі № 922/561/20; по боржнику ОСОБА_12 - у справі № 644/3108/18; по боржнику КП «Інститут голографії АН прикладної радіоелектроніки - у справі № 922/1000/18; по боржнику ДП «Український державний інститут «Укрміськбудпроект» - у справі № 922/1162/21; по боржнику ПП «Ілта» - у справі № 922/3241/21; по боржнику ФО ОСОБА_13 - у справі № 635/8765/20.

Водночас по боржнику ОСОБА_1 (рішення апеляційного суду Полтавської області від 21.11.2013 у справі № 638/6348/13-ц) та по боржнику КП «Інститут голографії АН прикладної радіоелектроніки» (рішення Господарського суду Харківської області від 28.06.2018 у справі № 922/1000/18) відмови у задоволенні позовних вимог мотивовані не закінченням строку позовної давності, а у зв`язку з їх необґрунтованістю по суті.

Висновків щодо порушень щодо процедури списання дебіторської заборгованості акт ревізії не містить, водночас, у акті ревізії вказано, що це порушення допущено заступником фінансового директора по теплозбутовій роботі КП «ХТМ» ОСОБА_14 (звільнений з 18.02.2022 на підставі наказу № 99), який не забезпечив своєчасне проведення позовної роботи по стягненню заборгованості з боржників.

Пункт 49 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. № 550, передбачає, що у разі коли діями чи бездіяльністю працівників об`єкта контролю державі або підконтрольній установі заподіяна матеріальна шкода, орган державного фінансового контролю ставить вимоги перед керівником об`єкта контролю та органом його управління щодо пред`явлення цивільних позовів до винних осіб.

Відповідно до пункту 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Як встановлено судом, спірний пункт вимоги не містить вимоги про стягнення збитків, хоч і вказує на забезпечення їх відшкодування відповідно до норм статей 130 - 136 Кодексу законів про працю України, утім, при визначенні суми таких збитків відповідачем не враховано наявність судових рішень про відмову у задоволенні позову за боржниками ОСОБА_1 та КП «Інститут голографії АН прикладної радіоелектроніки», а також всупереч вищенаведеним вимогам Порядку №550 не визначено у вимозі належного способу усунення виявлених порушень.

У справі «Рисовський проти України» Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок … і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У зв`язку з цим суд дійшов до висновку, що спірна вимога в частині пункту 2 не містить чітких, конкретних і зрозумілих приписів на адресу підконтрольного суб`єкту, які є обов`язковими до виконання останнім, зокрема, як щодо суми завданих збитків, так і щодо способу усунення виявлених порушень, а тому підлягає скасуванню.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України (за позовні вимоги немайнового характеру).

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вул. Мефодіївська, буд. 11,м. Харків,61037, ) до Північно-східного офісу Держаудитслужби (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 10 пов.,м. Харків,61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Північно-східного офісу Держаудитслужби про усунення порушення законодавства № 202006-14/2653-2023 від 26.06.23, а саме:

- відповідно до п. 7 та п. 9 "Методики визначення обсягу заборгованості з різниці з різниці в тарифах", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 15.09.2021 р. № 977, визначити обсяг заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуг з централізованого оправлення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися споживачам, який поданий до територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, обсяг заборгованості з різниці в тарифах послуг з теплопостачання на суму ,00 грн;

- забезпечити відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю України відшкодування на користь КП "Харківські теплові мережі" збитків, заподіяних внаслідок втрати боржників у зобов`язанні і права вимоги повернення коштів на загальну суму 4433529,51 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північно-східного офісу Держаудитслужби (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під., 10 пов., м. Харків, 61022, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вул. Мефодіївська, буд. 11,м. Харків,61037, ) судовий збір у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири ) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 04 грудня 2023 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ