Справа № 160/4019/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/4019/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду 29 червня 2023 року в адміністративній справі №160/4019/23 (головуючий суддя першої інстанції Максименко Л.Я.) за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправним та скасування положення в частині,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 02.03.2023 року звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати Положення про застосування стимулюючих виплат та надання матеріальної допомоги працівникам апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, затвердженого Наказом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року №21-од в частині пункту 11 розділу VII «Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у рік прийняття працівника на роботу не надається»;

- стягнути з Дніпропетровського окружного адміністративного суду матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби за 2022 рік на її.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Положення №21-од в частині пункту 11 розділу VII суперечить чинному законодавству України, має дискримінаційний характер, створює передумови, які призводять до недоотримання або отримання в неналежному розмірі належної позивачці заробітної плати, надає необґрунтовану перевагу у вигляді нарахування та виплати більшої заробітної плати одним працівникам апарату суду перед іншими працівниками, а також суперечить Положенню №21 та Постанові №1112, оскільки зазначені нормативно правові акти не містять жодних застережень щодо відмови у виплаті такої матеріальної допомоги помічнику судді. Посилається на те, що листом від 03.02.2023 року за №01/6698/23 керівником апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду її було повідомлено, що у зв`язку з обнулінням рахунків по закінченню бюджетного року, провести виплату за 2022 рік у поточному році діючим законодавством не передбачено. Зазначає, в листі не вказано жодних посилань на відсутність у Дніпропетровського окружного адміністративного суду коштів на рахунках для виплати працівникам суду матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в грудні 2022 року. Звертає увагу на те, що фактично була працевлаштована в 2011 році, звільнена в лютому 2022 року та в жовтні 2022 року продовжила працювати. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань при звільненні в лютому 2022 року не отримувала, тому має право на отримання такої допомоги в грудні 2022 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 березня 2023 року адміністративну справу №160/4019/23 передано Голові Дніпропетровського окружного адміністративного суду для визначення підсудності вказаної справи.

Розпорядженням Голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду №1 від 08.03.2023 матеріали адміністративної справи №160/4019/23 передано до Третього апеляційного адміністративного суду, як суду вищої інстанції, для визначення підсудності.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2023 адміністративну справу №160/4019/23 передано за підсудністю до Запорізького окружного адміністративного суду.

Справа №160/4019/23 надійшла до Запорізького окружного адміністративного суду 13 квітня 2023 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав, зазначених у позові.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно відомостей трудової книжки позивач з лютого 2011 року по лютий 2022 року ОСОБА_1 працювала на посадах державної служби в Дніпропетровському окружному адміністративному суді. З 17 жовтня 2022 року позивач перебуває на посаді помічника судді в Дніпропетровському окружному адміністративному суді (а.с. 7-10, 11-14).

Наказом в.о. голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року №21-од затверджено Положення про застосування стимулюючих виплат та надання матеріальної допомоги працівникам апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

23.12.2022 року позивач звернулась із заявою до керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, в якій просила надати матеріальну допомогу для вирішення соціально - побутових питань за 2022 рік (а.с. 59).

Листом від 27.12.2022 року за №03/76902/22 позивача повідомлено про відмову у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (а.с. 60-61).

28.12.2022 року позивачем відкликано заяву, подану 23.12.2021 року.

20.01.2023 року ОСОБА_1 звернулась до керівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду із заявою про нарахування та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби за 2022 рік (а.с.21-28).

Листом від 03.02.2023 року за №01/6698/23 керівником апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду позивачу повідомлено, що у зв`язку з обнулінням рахунків по закінченню бюджетного року провести виплату за 2022 рік у поточному році діючим законодавством не передбачено (а.с. 15-16).

Вважаючи протиправним Положення про застосування стимулюючих виплат та надання матеріальної допомоги працівникам апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, затвердженого Наказом Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року №21-од в частині пункту 11 розділу VII, позивач оскаржила таке Положення у вказаній частині до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний позивачем п.11 Положення розповсюджується на будь-якого працівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, який був прийнятий на роботу у поточному році, що виключає будь-яку дискримінаційність вказаного пункту Положення. Суд першої інстанції зазначив, що працівник, який був прийнятий у поточному році має право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у разі наявності обґрунтованих підстав, однак позивачем наведені нею підстави не підтверджені належним чином. Щодо вимоги про стягнення матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби за 2022 рік, суд першої інстанції дійшов висновку, що вказана вимога задоволенню не підлягає у зв`язку з її недоведеністю та безпідставністю.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 157 Закону України від 02.06.2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції на час спірних правовідносин), кожний суддя має помічника, статус і умови діяльності якого визначаються цим Законом та Положенням про помічника судді, затвердженим Радою суддів України. Помічником судді може бути громадянин України, який має вищу юридичну освіту і вільно володіє державною мовою. Помічники суддів Верховного Суду повинні також мати стаж професійної діяльності у сфері права не менше трьох років. Судді самостійно здійснюють добір помічників. Помічник судді призначається на посаду та звільняється з посади керівником апарату відповідного суду за поданням судді. Помічники суддів з питань підготовки справ до розгляду підзвітні лише відповідному судді.

Частиною першою статті 92 Закону України від 10.12.2015 року №889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон №889, в редакції на час спірних правовідносин) передбачено, що до посад патронатної служби належать посади радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також посади патронатних служб в інших державних органах.

Положеннями частини четвертої статті 92 Закону №889 визначено, що на працівників патронатної служби поширюється дія законодавства про працю, крім статей 39-1, 41-43-1, 49-2 Кодексу законів про працю України. Особливості патронатної служби в судах, органах та установах системи правосуддя визначаються законодавством про судоустрій і статус суддів.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 Положення про помічника судді, затвердженого Рішенням Ради суддів України від 15.05.2018 року №21, помічник судді - це працівник патронатної служби у суді, який забезпечує виконання суддею повноважень щодо здійснення правосуддя.

Пунктом 3 вказаного Положення визначено, що помічник судді є працівником апарату суду.

Приписами пунктів 15, 16 Положення №21 передбачено, що оплата праці помічника судді встановлюється відповідно до Законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про оплату праці» і нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, що регулюють умови оплати праці працівників патронатних служб, у тому числі в системі правосуддя. Керівник апарату суду має право, за поданням безпосереднього керівника, у межах затвердженого фонду оплати праці відповідного суду помічнику судді: установлювати: надбавку за інтенсивність праці; надбавку за виконання особливо важливої роботи - до 100 відсотків посадового окладу. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи й порушення трудової дисципліни надбавки за інтенсивність праці та за виконання особливо важливої роботи скасовуються або їх розмір зменшується; здійснювати: преміювання відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах фонду преміювання відповідного суду. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання помічника судді визначаються в положенні про преміювання, що діє у відповідному суді. Застосування заходів заохочення та дисциплінарного стягнення до помічника судді здійснюється керівником апарату відповідного суду за погодженням із суддею.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 року №15 «Питання оплати праці працівників державних органів» затверджено Умови оплати праці працівників патронатних служб в державних органах, відповідно до яких 1) установлюються: конкретні розміри посадових окладів - відповідно до розмірів посадових окладів, визначених згідно з пунктом 2 цих Умов; надбавка за інтенсивність праці; надбавка за виконання особливо важливої роботи - до 100 відсотків посадового окладу. У разі несвоєчасного виконання завдань, погіршення якості роботи і порушення трудової дисципліни надбавка скасовується або її розмір зменшується; 2) здійснюється преміювання працівників патронатної служби відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи у межах фонду преміювання відповідного державного органу. Конкретні умови, порядок та розміри преміювання працівників патронатних служб визначаються у положенні про преміювання, що діє у відповідному державному органі; 3) надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника патронатної служби.

Відповідно до п.2,3 Порядку надання державним службовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань затвердженого Постановою КМУ №500 від 08.08.2016, державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви.

Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом в.о. голови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.01.2021 року №21-од затверджено Положення про застосування стимулюючих виплат та надання матеріальної допомоги працівникам апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду (далі по тексту - Положення).

Відповідно до пункту 11 розділу VII Положення матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у рік прийняття працівників на роботу не надається (а.с. 29-36).

Скаржник вважає, що пункт 11 вказаного Положення є дискримінаційним, оскільки особи, які працевлаштувалися у відповідний рік мають менш сприятливе матеріальне становище у порівнянні з особами, які працевлаштувалися в інші роки, за наявності однакових умов праці та однакового робочого навантаження.

У статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою.

В даному випадку, посилання позивача на дискримінаційний характер пункт 11 Положення колегія суддів вважає необґрунтованим, так як дія пункту 11 Положення розповсюджується на будь-якого працівника апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, який був прийнятий на роботу у поточному році.

Разом з тим, пунктом 12 Положення передбачено, що у виняткових випадках матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань може надаватися при наявності обґрунтованих підстав (за станом здоров`я на лікування, за сімейними обставинами) та економії фонду оплати праці за рішенням керівника апарату суду.

Тобто, навіть працівник, який був прийнятий у поточному році має право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у разі наявності обґрунтованих підстав.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивач просила надати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань на підставі п.12 Положення про застосування стимулюючих виплат та надання матеріальної допомоги працівникам апарату Дніпропетровського окружного адміністративного суду, однак не надала жодних доказів існування вказаних у заяві обставин.

Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами та узятих на облік органами Казначейства України.

Судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що з урахуванням статей 23, 57 Бюджетного кодексу України, якими визначено, що всі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду, то виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у наступному бюджетному році не вбачається можливим.

Доводи апеляційної скарги вказаних вище обставин не спростовують.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду 29 червня 2023 року в адміністративній справі №160/4019/23 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду 29 червня 2023 року в адміністративній справі №160/4019/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов