Справа № 620/14345/23
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року Чернігів Справа № 620/14345/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заяць О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Соя Плюс» до Головного управління ДПС у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Еко Соя Плюс» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Чернігівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «ВЗ» № 4 від 20 березня 2023 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено камеральну перевірку з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2022 року, за наслідками якої складено акт №1463/Ж5/25-01-04-04-02/40142870 від 15.02.2023. За результатами перевірки, які викладені в акті прийнято податкове повідомлення-рішення, яким позивачу відмовлено у бюджетному відшкодуванні з податку на додану вартість у розмірі 99 696,00 грн. Оскаржуване рішення позивач вважає протиправним, оскільки винесено без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. Вказаною перевіркою не підтверджено суму від`ємного значення з ПДВ заявлену ТОВ «Еко Соя Плюс» до бюджетного відшкодування. При цьому, фінансово-господарські документи, - оформлені в повній відповідності з вимогами діючого законодавства, в т.ч. і зазначені акти надання послуг та видаткові накладні складені на підставі правочинів здійснених з ПВТП «Джі-Ен-Ел», ФОП ОСОБА_1 , ТОВ «Західпромпак», ТОВ «Брокерська контора «Агроенергопостач» та ТОВ «»Еко Соя Продукт та ТТН оформлені за результатами перевезення придбаних у контрагентів постачальників та вироблених товарів, повністю відповідають формі, яка дає можливість в повній мірі встановити об`єми поставлених товарів та наданих послуг і мають всі передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та звітність в Україні», і свідчать про належне виконання сторонами покладених на них обов`язків. Також позивач вказав, що аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності, а також своєчасність та повнота сплати податків під час камеральної перевірки не здійснюється. Водночас реальність вчинених платником правочинів та повнота/правильність їх відображення у податковій звітності, що були основою відображених у звітності цифр, в т.ч. заявленої до відшкодування суми ПДВ, може бути перевірена контролюючим органом лише в разі здійснення документальних перевірок у порядку, передбаченому статтями 77, 78 Податкового кодексу України, проте не камеральної перевірки, яку було зроблено відповідачем. Прийняття рішення про відшкодування заявленої платником податків до відшкодування суми ПДВ є предметом камеральної перевірки, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків і не передбачає дослідження організаційно-господарської структури Товариства та його взаємовідносин з контрагентами. А якщо податковий орган виходить за межі такої перевірки, то така перевірка є протиправною і прийняте за її наслідками податкове повідомлення-рішення не може вважатись правомірним, і відповідно підлягає скасуванню.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав з огляду на те, що камеральною перевіркою встановлено, що підприємство в податковому кредиті декларації з ПДВ за грудень 2022 року відображає операції з придбання товарів і послуг у листопаді та грудні 2022 року. За результатами камеральної перевірки не можливо в повному обсязі дослідити реальність здійснення підприємством фінансово-господарських операцій, правильності декларування платником таких операцій у складі податкових зобов`язань та податкового кредиту, зберігання, транспортування, наявність основних засобів, за рахунок яких сформовано суми від`ємного значення, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. Вказав, що ТОВ «Еко Соя Плюс» в порушення вимог п. 200.4, п. 200.7, п. 200.8, п. 200.9, 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку у розмірі 99 696,00 грн, яка відображена в декларації з ПДВ за грудень 2022 року від 16.01.2023 №.

У відповіді на відзив представник позивача заперечував проти доводів відповідача та просив позов задовольнити повністю, зважаючи на недотримання податковим органом норм чинного податкового законодавства під час проведення камеральної перевірки.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 23 січня 2023 року по 15 лютого 2023 року ГУ ДПС у Чернігівській області проведена камеральна перевірка ТОВ «Еко Соя Плюс» (код за ) з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за грудень 2022 року, за наслідками якої складено акт №1463/Ж5/25-01-04-04-02/40142870 від 15.02.2023 (далі - Акт перевірки).

За результатами перевірки, які викладені в Акті, згідно п. 200.4, п. 200.7, п. 200.8, п. 200.9 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289 (зі змінами та доповненнями), ГУ ДПС у Чернігівській області прийняте податкове повідомлення-рішення №4 від 20 березня 2023 року, яким товариству з обмеженою відповідальністю «Еко Соя Плюс» відмовлено в отриманні бюджетного відшкодування за період грудень 2022 року у розмірі 99696,00 грн.

Вважаючи вказане рішення податкового органу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вказує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі- ПК України).

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, за придбання або виготовлення товарів та послуг.

Згідно із п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.

Згідно із п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п.189.1 ст.189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених п.189.9 ст.189 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Порядок визначення суми податку, що підлягає бюджетному відшкодуванню, регулюється статтею 200 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до пункту 200.1 статті 200 ПК сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.4 статті 200 ПК встановлено, що при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до пунктів 200.7 та 200.10 статті 200 ПК платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

У строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до наданих суду доказів встановлено, що 20.02.2017 між ТОВ «Еко Соя Плюс» та ПВТП «ДЖІ-ЕН-ЕЛ» укладено договір поставки №55, згідно якого позивачу мали поставити партії мучки горохової кормової.

Факт придбання мучки горохової за договором від 20.02.2017 №55 з ПВТП «ДЖІ-ЕН-ЕЛ» підтверджується копіями рахунків на оплату від 14.11.2022 №100, від 29.11.2022 №104, від 01.12.2022 №108, копіями товарно-транспортних накладних від 14.11.2022 №0000-000687, від 29.11.2022 №0000-000731, від 01.12.2022 №0000-000743, копіями податкових накладних від 14.11.2022 №83, від 29.11.2022 №10, від 01.12.2022 №6 та копіями платіжних доручень від 22.11.2022 №92, від 02.12.2022 №105, що наявні у матеріалах справи.

01.11.2020 між ТОВ «Еко Соя Плюс» (Орендар) та ТОВ «Еко Соя Продукт» (Орендодавець) укладено договір оренди обладнання №01-11/2020, згідно якого позивач зобов`язується передати Орендареві, а Орендар зобов`язується прийняти в строкове платне користування обладнання, визначене актом приймання-передачі та зобов`язується сплачувати Орендодавцеві орендну плату.

Факт виконання договору оренди підтверджується копіями акту приймання -передачі обладнання в оренду до договору оренди від 01.11.2020, додатку №1-2022 до договору оренди обладнання, акту надання послуг від 30.11.2022 №21, рахунку на оплату від 15.11.2022 №19, податкової накладної від 15.11.2022 №20, платіжного доручення від 15.11.2022 №83.

Також позивачем 01.01.2019 між ним та ФОП ОСОБА_1 укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №1-01/2019.

Виконання вказаного договору підтверджується додатковою угодою №1 до договору від 01.01.2021, рахунком на оплату від 02.11.2022 №221, актом надання послуг від 02.11.2022 №219, товарно-транспортними накладними від 01.11.2022 №0000-000637, від 26.10.2022 №0000-000616, від 24.10.2022 №0000-000603, від 17.10.2022 №0000-000566, податковою накладною від 02.11.2022 №224 та іншими рахунками на оплату, актами надання послуг, товарно-транспортними накладними, податковими накладними та платіжними дорученнями, що містяться у матеріалах справи.

12.01.2022 між позивачем та ТОВ «Західпромпак» укладено договір поставки №12/01/01, згідно якого позивач зобов`язується передати у власність (поставити) позивачу контейнери п/п м`які (біг-беги) (Товар), а позивач зобов`язується прийняти Товар та оплатити його на умовах даного Договору.

Здійснення поставки підтверджується видатковими накладними від 17.10.2022 №1801/10, 03.11.2022 №1965/11, податковою накладною від 02.11.2022 №16, платіжним дорученням від 02.11.2022 №72.

Позивачем з підприємством ТОВ «Брокерська контора «Агроенергопостач» укладено договір-доручення №503 про надання послуг по декларуванню товарів від 01.08.2022, що також підтверджується наданими суду доказами.

Також суд вказує, що 25.10.2016 між Позивачем та Agrotrend OU укладено контракт №25102016-3 UA (зі змінами та доповненнями, внесеними додатковими угодами) про поставку макухи соєвої.

Відповідно до пп. «а» п. 195.1.1 ст. 195 Податкового кодексу України експортна операція оподатковується ПДВ за ставкою 0%, у зв`язку з чим товариство склало податкові накладні за наслідком вказаних вище експортних операцій за правилом першої події.

Таким чином, матеріалами справи повністю спростовуються доводи відповідача щодо відсутності придбання товарів для їх подальшого експорту.

Крім того, відповідно до положень статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах, повнота нарахування та своєчасність сплати податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невідповідності резидента Дія Сіті вимогам, визначеним п.2, 3 ч.1 та п.10 ч.2 ст.5 Закону України Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні.

Згідно із статтею 76 Податкового кодексу України камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Відповідно до приписів п. 200.10 ст. 200 Податкового кодексу України у строк, передбачений абзацом 1 п. 76.3 ст. 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених п. 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

З аналізу наведених норм податкового законодавства слід зробити висновок, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, установлених у п. 75.1 ст. 75 Кодексу, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. Будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання платником податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності. Наведене свідчить про обов`язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу.

Отже, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету.

Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування в платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення всіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Разом з тим, зважаючи на вимоги наведених норм права, вбачається відсутність у відповідача повноважень під час проведення камеральної перевірки досліджувати господарсько-правові взаємовідносини платника з його контрагентами, первинні господарські документи бухгалтерського обліку, тощо, оскільки камеральною перевіркою охоплюються лише показники податкової звітності, у зв`язку із чим перевірка будь-яких інших відомостей перебуває поза межами даної перевірки.

Аналіз достовірності сформованих платником показників податкової звітності, а також своєчасність та повнота сплати податків під час камеральної перевірки не здійснюються.

Водночас, реальність вчинених платником правочинів та повнота/правильність їх відображення у податковій звітності, що були основою відображених у звітності цифр, в тому числі заявленої до відшкодування суми ПДВ, якраз може бути перевірена контролюючим органом в разі здійснення документальних перевірок у порядку, передбаченому ст. 77, 78 Податкового кодексу України, проте ніяк не камеральної перевірки.

Відтак, суд констатує, що зроблені відповідачем у межах камеральної перевірки висновки є безпідставними та суперечать законодавству з питань оподаткування.

Про необґрунтованість висновків перевірки, у цьому випадку свідчить те, що в межах проведеної камеральної перевірки відповідач не мав права досліджувати господарсько-правові взаємовідносини позивача з його контрагентами, надавати оцінку укладеним правочинам та робити висновки про реальність/існування тих чи інших правочинів, а відтак робити висновки про правильність та достовірність відображення підприємством податкових зобов`язань та податкового кредиту.

Суд вказує, що в межах камеральної перевірки достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника податку за грудень 2022 року на підставі податкової декларації з податку на додану вартість, контролюючий орган в результаті проведення аналізу податкових баз, дійшов висновку про неможливість дослідити реальність здійснення підприємством фінансово-господарських операцій, правильності декларування платником таких операцій у складі податкових зобов`язань та податкового кредиту, зберігання, транспортування, наявність основних засобів, за рахунок яких сформовано суми від`ємного значення, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету. Тобто контролюючий орган здійснив перевірку достовірності формування позивачем податкового кредиту за грудень 2022 року, що не охоплюється предметом камеральної перевірки, та свідчить про те, що відповідач фактично провів документальну невиїзну перевірку без законних на те підстав.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24.06.2020 у справі №640/18801/18, від 20.01.2021 у справі №824/62/16-а, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, предмет якої передбачає проведення контролюючим органом арифметичного та логічного контролю правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків; правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників поточного періоду та їх зіставлення з показниками попередніх періодів).

Таким чином, під час камеральної перевірки податковим органом могла бути перевірена виключно своєчасність: подання податкових декларацій (розрахунків); реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у ЄРПН, акцизних накладних та/або розрахунків до них у Єдиному реєстрі акцизних накладних; виправлення помилок у податкових накладних; сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.

Натомість, інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, є предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статтями 77, 78 ПК України.

Суд встановив, що під час камеральної перевірки податковим органом досліджені відмінні від передбачених підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України питання, а саме здійснено перевірку достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку, що виходить за межі камеральної перевірки та може досліджуватися виключно в межах документальної перевірки.

Відповідно до сталої судової практики (постанови Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №600/2340/20-а, від 09.07.2021 у справі №820/6976/16), встановлення судовим розглядом факту проведення податкової перевірки не у спосіб, визначений ПК України, що має наслідком встановлення протиправність результатів такої перевірки, є достатніми для висновку про неправомірність прийнятого за наслідком вказаної камеральної перевірки спірного податкового повідомлення-рішення.

Відтак, суд констатує, що зроблені відповідачем у межах камеральної перевірки висновки суперечать законодавству з питань оподаткування.

Зважаючи на наведене, суд вважає, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, підстави винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною третьою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин четвертої та п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В силу частин шостої, сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

За приписами частини дев`ятої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі № 200/10535/19-а.

Відповідно до матеріалів справи, представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із розглядом у цій справі у сумі 8000,00 грн, було надано суду договір надання правової допомоги від 09.08.2023, рахунок-фактуру від 23.10.2023 №23/10/23-1Р, платіжна інструкція від 10.11.2023 №454, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 05.09.2023, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

У поданому відзиві ГУДПС у Чернігівській області зазначало про неспівмірність витрат на правничу допомогу та вказало, що позивачем завищено таку суму, адже розмір витрат у розмірі 8000,00 грн є нерозумним.

Зважаючи на предмет спору, фактичний об`єм виконаної роботи, незначну складність адміністративної справи (розгляд її у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб), а також враховуючи клопотання податкового органу про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у розмірі 6 000,00 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджено понесення позивачем витрат на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Таким чином, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню професійна правнича допомога у розмірі 6000,00 грн та судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Форма «ВЗ» №4 від 20 березня 2023 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Соя Плюс» судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернігівській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Еко Соя Плюс» судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко Соя Плюс" (вул. Шевченка, 20-б, с. Новоселівка, Чернігівська область, Чернігівський район, 15502, ).

Відповідач: Головне управління ДПС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, Чернігівська область, Чернігівський район, 14000, код ЄДРПОУ ВП: 44094124).

Повний текст рішення суду виготовлений 30 листопада 2023 року.

Суддя О.В. Заяць