Справа № 160/7713/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2023 року м.Дніпросправа № 160/7713/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі № 160/7713/23 (суддя Боженко Н.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення №13 від 13.03.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач-1) про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 на підставі ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-2) повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 06.03.2023 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.08.1984 року по 31.12.1994 року в колгоспі ім. Крейсера Аврора.

Позовна заява обґрунтована протиправністю незарахування відповідачем-1 періоду трудової діяльності позивача до страхового стажу, оскільки в трудовій книжці колгоспника позивача наявні відомості про встановлення колгоспом річного мінімуму трудової участі, виконаного річного мінімуму трудової участі, року такого прийняття та виконання. Також вказує, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Так, суд:

- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.03.2023 року №13, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.03.2023 року та зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.08.1984 року по 31.12.1994 року - в колгоспі імені крейсера Аврора.

В задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області суд відмовив.

Із рішенням суду не погодився відповідач-1 ГУ ПФУ в м. Києві, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення процесуальних норм, відповідач-1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно не врахував, що до страхового стажу позивача не можливо зарахувати період її роботи в колгоспі з 1984 року по 1999 року, оскільки нею не було надано довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні. За відсутності у позивача необхідного страхового стажу, відсутні підстави для призначення їй пенсії за віком. Наполягає, що дії відповідач-1 у спірних правовідносинах є правомірними та відповідають вимогам закону.

Позивач подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу відповідача-1. Стверджує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи скаржника безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідач-2 своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача-1 не скористався.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.03.2023 року №13 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV). Зазначено, що відповідно до статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років. Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж враховано по 31.12.2022 року та складає 19 років 5 місяців 1 день. Не враховано до стажу періоди роботи у колгоспі 1984-1994 (відсутня інформація про кількість відпрацьованих днів).

Так, згідно форми РС, станом на 06.03.2023 року в період з 18.08.1984 року по 30.09.2007 року відсутні відомості про страховий стаж.

Відповідно до трудової книжки колгоспника позивача від 06.04.1985 року НОМЕР_1 01.01.1984 року її прийнято в члени колгоспу імені крейсера Автора Нікопольського району в якості різноробочої, 31.12.1994 року позивач виключена з членів колгоспу згідно ст. 38 Кодексу законів по працю України (за власним бажанням) записи №1 та №2, сторінка друга трудової книжки.

На сторінці 18 трудової книжки вказано: трудова участь в суспільному господарстві:

1. 1984 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 220; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 277;

2. 1985 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 220; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 285;

3. 1986 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 220; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 284;

4. 1987 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 200; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 288;

5. 1988 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 200; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 274;

6. 1989 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 200; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 306;

7. 1990 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 200; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 246;

8. 1991 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 200; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 276;

9. 1992 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 200; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 213+43;

10. 1993 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 200; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 261;

11. 1994 рік прийнятий колгоспом річний мінімум трудової участі в суспільному господарстві: 200; виконання річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві: 260;

Вважаючи протиправною відмову відповідача-1 у призначенні пенсії, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який задовольнив позовні вимоги, та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом №1058-IV.

Згідно ч. 3 ст.4 Закону № 1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Приписами ст. 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, починаючи, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу не менше 30 років.

Статтею 56 Закону України Про пенсійне забезпечення Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон №1788-XII) до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, зокрема, роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 року і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, Радою Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.

Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи на колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженого правління колгоспу особи та печатки, зазначено пунктом 6 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України Про трудові книжки працівників від 27.04.1993 року №301 передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1.1 Загальні положення Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Пунктами 1.1, 2.2, 2.4, 2.14, 2.15 Інструкції передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення; у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства, під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу, у графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду; якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа перейменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Водночас, пунктами 2.6, 2.8 - 2.10 Інструкції №58 передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму. Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та ін. мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів. У розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний. Прийнятий за такою-то професією (посадою)" і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 24.06.2021 року у справі №758/15648/15-а, від 20.02.2018 року у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 року у справі №233/2084/17, від 25.04.2019 року у справі №336/6112/16-а, від 31.10.2019 року у справі №688/4170/16-а.

Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 року по справі №307/541/17.

У спірному рішенні орган пенсійного фонду вказав, що не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача період її трудової діяльності у колгоспі, через відсутність інформації про кількість відпрацьованих днів. У відзиві відповідачем конкретизовано, що стаж не зараховано через ненадання довідки про встановлений мінімум та фактично відпрацьовані вихододні.

Така позиція ГУ ПФУ в м. Києві є необґрунтованою, оскільки в трудовій книжці колгоспника позивача, яка є основним документом на підтвердження відомостей про трудову діяльність позивача у колгоспі, є в наявності відомості про встановлений мінімум вихододнів та фактично відпрацьовану позивачем кількість вихододнів (аркуш 18-19 трудової книжки колгоспника).

Окрім цього, згідно ст. 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що в трудовій книжці позивача наявні відомості про трудову діяльність у колгоспі в період з 1984 по 1994 роки, в зв`язку з чим відповідач-1 був зобов`язаний зарахувати цей період трудової діяльності позивача до її страхового стажу.

Суд обґрунтовано зобов`язав відповідача-1 зарахувати до страхового стажу позивача період діяльності з 18.08.1984 року, оскільки форма РС-право позивача станом на 06.03.2023 року підтверджує, що період з 03.04.1980 року по 17.08.1984 року позивачу до страхового стажу вже зараховано за трудовою діяльністю догляд за дитиною до 3 років. Відповідно, до зарахування до страхового стажу позивача належить період трудової діяльності позивача у колгоспі, в який страховий стаж позивачу не зараховано, тобто з 18.08.1984 року по 31.12.1994 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача-1 висновків суду першої інстанції не спростовують. Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстави для його скасування відсутні. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі № 160/7713/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак