Справа № 260/477/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2023 рокум. Ужгород№ 260/477/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судового засідання Пішта І.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

представник позивача Мольченко О.С.,

представник відповідача не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Ужгородського об`єднаного міського військового комісаріату, в якому просить:

1) прийняти рішення, яким визнати бездіяльність відповідача: Ужгородський об`єднаний міський військовий комісаріат (юридична особа ) протиправною;

2) зобов`язати відповідача в строк, встановлений законом, надати позивачу відповідь на інформаційний запит від 16.01.2023 року про отримання позивачем конфіденційної інформації про позивача;

3) стягнути з відповідача Ужгородський об`єднаний міський військовий комісаріат (юридична особа ) моральну шкоду на користь позивача.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 16.01.2023 звернувся до Ужгородського об`єднаного міського військового комісаріату з письмовим запитом на отримання публічної інформації, а саме: надати всю наявну конфіденційну інформацію про ОСОБА_1 та джерело одержання конфіденційної інформації, однак відповідач відповідь у порядку Закону України «Про інформацію» не надав. Вказує, що моральна шкода, завдана позивачу відповідачем полягає в тому, що відповідач володіє та розпоряджається конфіденційною інформацією про позивача без його письмової згоди.

Позивач вважає, що відповідач не надав інформації на його запит, чим порушив Закон України «Про доступ до публічної інформації», тому звернувся до суду.

Ухвалою суду від 06.02.2023 відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідач у відзиві на позовні вимоги заперечив, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. Зазначив, що 17.01.2023 відповідачем було отримано та зареєстровано за вхідним №651 інформаційний запит ОСОБА_1 , який був підписаний громадянином ОСОБА_2 як представником по довіреності. 20.01.2023 Ужгородський РТЦК та СП надав позивачу відповідь, що підтверджується листом вих.№1202 від 20.01.2023. Вважає, що надана відповідь на запит є такою, що розглянута відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також вказує, що позивачем невірно зазначено найменування відповідача та його адресу.

Ухвалою суду від 25 серпня 2023 року замінено первісного відповідача в адміністративній справі №260/477/23 Ужгородський об`єднаний міський військовий комісаріат на його правонаступника - Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив такий задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст. 205 КАС України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На виконання вимог ч. 13 ст. 10 та ч. 1 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

16.01.2023 ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського об`єднаного міського військового комісаріату з письмовим запитом на отримання публічної інформації, а саме: надати всю наявну конфіденційну інформацію про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надати джерело одержання конфіденційної інформації про ОСОБА_1 . Разом з інформаційним запитом до відповідача надано довіреність від 10.01.2023 про представлення ОСОБА_2 інтересів ОСОБА_1 .

20 січня 2023 року відповідачем була надана відповідь вих.№1202 на поданий запит від 16.01.2023, де відповідачем повідомлено представника позивача Мольченка О.С. про те, що для надання запитуваної інформації щодо громадянина ОСОБА_1 потрібні копії документів, які засвідчують особу. Також відповідач просив додати додаткову інформацію про мету отримання інформації та яка саме конфіденційна інформація запитується.

Позивач, не погоджуючись із тим, що на його звернення від 16.01.2023 запитувана інформація надана не була, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Приписами статті 40 Конституції України визначено, що держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 5 Закону України «Про інформацію» визначено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Згідно зі ст. 10 вказаного Закону України «Про інформацію», за змістом інформація поділяється на такі види: інформація про фізичну особу; інформація довідково-енциклопедичного характеру; інформація про стан довкілля (екологічна інформація); інформація про товар (роботу, послугу); науково-технічна інформація; податкова інформація; правова інформація; статистична інформація; соціологічна інформація; інші види інформації.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону № 2657-XII встановлено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VІ (далі - Закон №2939-VІ).

Статтею 1 Закону № 2939-VІ визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Положеннями пункту 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VІ встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону № 2939-VІ, інформацією з обмеженим доступом є: конфіденційна інформація; таємна інформація; службова інформація.

Відповідно до положень частин першої, другої і п`ятої статті 19 Закону№2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

За змістом частин 1, 2 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини 2 статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідно до положень статті 13 Закону № 2939-VІ, розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Таким чином, Законом України №2939-VI регламентовано такі варіанти поведінки розпорядника інформації у разі одержання запиту на інформацію: надання відповіді на запит на інформацію у строк, передбачений статтею 20 Закону України №2939-VI; прийняття рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію (частини шоста, сьома статті 22 Закону України №2939-VI); відмова в задоволенні запиту на інформацію; направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача.

З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.

Нормами статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Публічна інформація, що містить персональні дані фізичної особи, оприлюднюється та надається на запит у формі відкритих даних у разі додержання однієї з таких умов: 1) персональні дані знеособлені та захищені відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 2) фізичні особи (суб`єкти даних), персональні дані яких містяться в інформації у формі відкритих даних, надали свою згоду на поширення таких даних відповідно до Закону України "Про захист персональних даних"; 3) надання чи оприлюднення такої інформації передбачено законом; 4) обмеження доступу до такої інформації (віднесення її до інформації з обмеженим доступом) заборонено законом.

Судом встановлено, що зі змісту запиту позивача на отримання публічної інформації від 16.01.2023 встановлено, що позивач просив надати конфіденційну інформацію про ОСОБА_1 та надати джерело одержання такої конфіденційної інформації.

В свою чергу, відповідач листом від 20.01.2023 №1202 повідомив представника позивача, що для надання запитуваної інформації щодо громадянина ОСОБА_1 потрібні копії документів, які засвідчують особу. Також відповідач просив додати додаткову інформацію про мету отримання інформації та яка саме конфіденційна інформація запитується.

З цього приводу суд вказує, що запитувач згідно Закону № 2939-VІ має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Також до вимог, які ставляться до запиту не передбачено, що запитувач інформації повинен надати документи, які посвідчують особу.

Досліджуючи надану Ужгородським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки відповідь на запит про інформацію, суд також зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів наявності підстав для відмови у наданні інформації на відповідний запит, передбачених положеннями частини першої ст. 22 Закону № 2939-VI.

За правилами ч. 2 ст. 22 Закону № 2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Частиною 3 ст. 22 Закону № 2939-VI передбачено, що розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Однак суд вбачає з відповіді №1202 від 20.01.2023, що така спрямована на отримання додаткової інформації щодо запитуваної інформації та особи, яка подає запит, і така по суті не є відмовою у наданні інформації.

Разом з цим суд вказує, що така відповідь має формальний характер і не ґрунтується на ретельному дослідженні питань, які порушив заявник у своєму запиті.

Суд вказує, що саме по собі надання будь-якої відповіді на інформаційний запит у визначені законом строки не слід вважати повним і належним виконанням свого обов`язку суб`єктом владних повноважень. Так, істотною умовою такої відповіді є відмова у наданні запитуваної інформації або безпосереднє надання такої інформації.

З огляду на викладене, суд вказує на те, що лист від 20 січня 2023 року №1202, наданий у відповідь на запит від 16 січня 2023 року, у розумінні вимог чинного законодавства України не може вважатися належною відповіддю на інформаційний запит, а тому такий розгляд звернення позивача є неналежним і протиправним.

Відповідно до вимог статті 55 Конституції України, з урахуванням положень статей 20, 24 Закону №2939-VI, у разі встановлення порушень, до повноважень суду відноситься визнання дії або бездіяльності протиправними.

Аналогічні правові висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2018 у справі № 800/369/17 та від 18.12.2018 року у справі №800/201/17.

При цьому суд враховує, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Суд резюмує, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дії Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 про надання публічної інформації та зобов`язання повторно розглянути запит з врахуванням правової оцінки наданої судом.

Що стосується вимоги про стягнення моральної шкоди суд вказує наступне.

Згідно з ч.5 ст.21 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тобто, позовна вимога про відшкодування шкоди в адміністративному судочинстві є похідною позовною вимогою від публічного спору.

Докази безпосереднього причинного зв`язку факту завдання позивачу моральної шкоди від оскаржуваних у цій справі дій, рішень чи бездіяльності відсутні. Натомість його обґрунтування стосуються факту володіння та розпорядження конфіденційною інформацією щодо позивача без його письмової згоди, що не є предметом оскарження в даній справі.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода - це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода - втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди належать: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір моральної шкоди позивачем не визначений, а заподіяння моральної шкоди позивачу не підтверджено ані будь-якими доводами позивача, ані будь-якими доказами. Крім того, суд зауважує на невиконанні позивачем обов`язку, передбаченого в ч.ч.1, 4 ст.77, ч.1 ст.159 КАС України, щодо надання доказів заподіяння йому та обґрунтувань розміру моральної шкоди.

Врахувавши викладене суд дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі не доведена та не підлягає задоволенню.

З огляду на вищенаведене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 263, 295 КАС України суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки () про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Ужгородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо неналежного розгляду запиту ОСОБА_1 про надання публічної інформації.

Зобов`язати Ужгородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути запит ОСОБА_1 на отримання публічної інформації, з урахування правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 04.12.2023 року.