Справа № 300/2421/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 300/2421/23 пров. № А/857/16001/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Сеника Р.П.,

Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Григорук О.Б.), ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м.Івано-Франківськ 08 серпня 2023 року у справі № 300/2421/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

04.05.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, просив:

- визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням до стажу роботи судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності);

- зобов`язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розрахунку 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з врахуванням до стажу роботи судді 5 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, зарахувавши до стажу роботи судді починаючи з 19.02.2020, з врахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з врахуванням до стажу роботи судді 2 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 2 (два) роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 2 (два) роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді, згідно довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України №206 від 12.03.2020 та врахуванням фактично виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді. Суд першої інстанції зазначив, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду. Суд першої інстанції вказав, що відповідач повинен при кожному наступному перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці позивача враховувати до стажу роботи, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання у вищому учбовому закладі, та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді (2 роки). Суд першої інстанції зазначив, що зазначена позивачем тривалість стажу, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді не відповідає встановленому законом станом на момент його обрання, і який був визначений у два роки. Оскільки позивачем в межах позовних вимог вказано, що порушення його права здійснене під час проведеного перерахунку 19.02.2020, а судом першої інстанції встановлено, що станом на вказану дату стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді підлягала включенню до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, суд першої інстанції дійшов висновку, що слід зобов`язати відповідача вчинити відповідні дії саме з 19.02.2020.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 подали апеляційні скарги.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 в справі №300/2421/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що при набутті чинності певним законом, його норми припиняють дію положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права та враховуючи наведене зарахувати позивачу період роботи на посаді юрисконсульта, відповідального секретаря адмінкомісії міськвиконкому до стажу роботи судді на підставі нормативних актів, які втратили чинність в управління не має законних підстав. Скаржник вказує, що до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, тобто застосовуються вимоги, що діяли на момент такого призначення (обрання). Скаржник зауважує, що до позивача не може застосовуватись норма права щодо обрахунку стажу роботи на посаді судді, яка набрала чинності після виходу позивача у відставку, оскільки Закон № 2509-VIII, яким внесені зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, не містить вказівки на особливості дії в часі, його положення підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли після набрання чинності, тобто після 05.08.2018, а тому правові підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду професійної діяльності на посаді юрисконсульта, відповідального секретаря адмінкомісії міськвиконкому, в Головного управління відсутні.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 в справі №300/2421/23 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що з урахуванням дати обрання на посаду судді (15.03.1994) та приписів Закону України №2862-ХІІ від 15.12.1992 «Про статус суддів» (діяв з 1993 року по 2010 року) для обрання на посаду судді повинен бути обов`язковий стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років. Скаржник вказує, що частиною 3 статті 127 Конституції України (редакція у період з 28.06.1996 до 05.07.2001) визначалось, що на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років. який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою. Скаржник зазначає, що станом на 04.10.2017 стаж на посаді судді, який дає право на відставку складає 29 років 00 місяців 12 днів, а розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинен становити 68% (50% за 20 років + 18% за 9 років) суддівської винагороди судді. який працює на відповідній посаді. Скаржник зауважує, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді.

Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 05.10.2017 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області, як одержувач щомісячного довічного грошового утримання.

На момент звернення до суду Управління зарахувало до стажу ОСОБА_1 на посаді судді - 23 роки 06 місяців 18 днів та половину терміну навчання за денною формою навчання на юридичному факультеті Львівського державного університету ім. Івана Франка, що склало 2 роки 05 місяців 24 дні, всього - 26 років 0 місяців та нарахувало грошове утримання в розмірі 62% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На звернення ОСОБА_1 щодо пенсійного забезпечення, Управління листом від 03.04.2023 повідомило, що Управління на виконання рішення суду у справі №300/798/22 провело перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з розрахунку 62 відсотки від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 19.02.2020 з врахуванням половини терміну навчання за денною формою навчання в Львівському державному університеті ім. Івана Франка з 25.08.1979 по 17.08.1984, що складає 2 роки 5 місяців 24 дні, зарахувавши до стажу роботи на посаді судді. Вказано, що для перерахунку довічного грошового утримання з 19.02.2020 у розмірі 72% від грошового утримання судді, підстав немає.

Вважаючи протиправними дії Управління щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці з розрахунку 72 відсотки від суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді і виключення з стажу роботи на посаді судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду суді стаж служби в Статистичному управлінні Івано-Франківського облвиконкому, Головному управлінні торгівлі ПрикВО МО СРСР. Івано-Франківському міськвиконкомі, протиправними, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував на посаді судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з 15.03.1994 по 04.10.2017.

Наказом в.о. голови Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.10.2017 на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 29.09.2017 №3057/0/15-17 «Про звільнення суддів» позивача відраховано зі штату Надвірнянського районного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

На час виходу ОСОБА_1 у відставку організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, у відповідній редакції, (далі Закон № 1402-VIII) частиною 1 статті 116 якого встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом № 2509-VIII від 12.07.2018 статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною 2 такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.»

У рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Водночас, прямої вказівки на те, що норми частини 2 статті 137 Закону №1402-VIII застосовуються до осіб, які реалізували своє право на відставку до 05.08.2018 цей Закон не містить. Відповідно передбачені частиною 2 статті 137 Закону №1402-VIII положення щодо зарахування (перерахунку) стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) на посаді судді застосовуються з дати набрання чинності Законом №2509-VIII, тобто з 05.08.2018.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 у справі №520/11431/18 та від 23.06.2022 у справі №560/937/19, від 19 липня 2023 року у справі №560/9495/22.

Згідно з частиною 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Пункт 34 розділу XII доповнено абзацом четвертим згідно із Законом України «Про вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 №1798-VIII, який набрав чинності з 05.01.2017.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2021 року у справі №9901/15/21 вказала: «…при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19).

Виражене й закріплене в частині 2 статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2020 року у справі № 9901/537/19).

Велика Палата Верховного Суду констатує, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді».

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19.

Отже у разі здійснення перерахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).

На час обрання позивача на посаду судді статус суддів визначав Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, у відповідній редакції (далі Закон № 2862-XII), відповідно до частини 1 статті 7 якого право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Оскільки до стажу роботи на посаді судді зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи на посаді судді, додатково 2 років стажу (досвіду роботи) професійної діяльності у сфері права.

Щодо аргументів позивача про застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 127 Конституції України у редакції у період з 28.06.1996 до 05.07.2001, то такі на переконання суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки до позивача не може бути застосована норма права щодо стажу, необхідного для зайняття посади судді, які не діяли на момент такого призначення (обрання).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи об`єктивну оцінку наявності порушеного права позивача, враховуючи поточну практику Верховного Суду у таких категоріях справ, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо протиправності дій Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з врахуванням до стажу роботи судді 2 років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності бездіяльності відповідача щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 2 (два) роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року у справі №300/2421/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк