Справа № 200/2732/23
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року Справа№200/2732/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м.Житомир, вул.О.Олижича, буд 7, ) про

визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за №17 від 28.04.2023 по зверненню 20.04.2023 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 20.04.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу всі періоди роботи включаючи навчання згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 починаючи із запису номер 1 включно по запис № 24,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача з вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі поданої заяви відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 15 років. В рішенні вбачається, що страховий стаж на дату звернення становить 6 років 15 днів, при необхідному 15 років.

До страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки: період навчання з 01.09.1977 по 15.07.1980, оскільки не прослідковується зміна прізвищ ОСОБА_2 ; період догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, в зв`язку з тим, що в свідоцтві про народження дитини не вірно вказано прізвище матері. В свідоцтвах про зміну містяться розбіжності в прізвищі ОСОБА_3 .

Позивач вважає оспорюваний акт суб`єкта владних повноважень прийнятим з порушенням та без урахування фактичних обставин справи, тому звернувся з даним позовом до суду.

Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до суду надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймало участі у розгляді документів наданих позивачем для призначення пенсії та не приймало рішення про відмову в призначенні пенсії.

Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області до суду надано відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Вказали, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки та період навчання згідно диплому з 01.09.1977 по 15.07.1980, оскільки не прослідковується зміна прізвищ ОСОБА_4 . За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, у зв`язку з тим, що в свідоцтві про народження дитини не правильно вказано прізвище матері. В свідоцтвах про зміну прізвища міститься розбіжність в прізвищі ОСОБА_3 . Зазначено що для зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності необхідно надати уточнюючі довідки визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. Також вкзали, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб зараховані всі періоди трудової діяльності, зокрема з 21.09.2011 по 30.05.2014 та з 01.10.2018 по 31.12.2022 згідно сплачених страхових внесків.

Вважають, що вимога позивача є необґрунтованою та безпідставною. Просили відмовити в задоволенні позову.

Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 21 квітня 2022 року N 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 16.11.2022 р. №2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 06.02.2023 №2915-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 02.05.2023 №3057-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 27.07.2023 №3275-ІХ строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 № 3429-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Враховуючи викладене в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 травня 2015 року № 389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Рішенням Ради суддів України від 24 лютого 2022 року N 9, з урахуванням положень статті 3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю рекомендовано зборам суддів, головам судів, суддям судів України у випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

Згідно п. 4 опублікованих 02.03.2022 року Радою суддів України Рекомендацій щодо роботи судів в умовах воєнного стану, судам України рекомендовано усіх доступних працівників, по можливості, перевести на дистанційну роботу.

Місцезнаходження Донецького окружного адміністративного суду визначено м.Слов`янськ Донецької області.

У зв`язку з активізацією проведення бойових дій на території Донецької області та прилеглих областей, виникнення загрози безпеці, здоров`ю та життю людей, головою Донецького окружного адміністративного суду 26 лютого 2022 року прийнято наказ №14/І-г. Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи. Наказом запроваджено особливий режим роботи з 26 лютого 2022 року до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні без повідомлення сторін).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху; встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду оригіналу квитанції за подання позову до Донецького окружного адміністративного суду у сумі 858,88 грн.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року продовжено розгляд справи.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надати до суду письмові пояснення про те, які саме періоди зараховано та не зараховано (окремо по кожному періоду) до загального страхового стажу ОСОБА_1 при винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії №17 від 28.04.2023; розрахунок стажу ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, згідно паспорта серія НОМЕР_3 .

20.04.2023 позивач звернулась до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням відповідача №17 від 28 квітня 2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України '' Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування '' в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Зазначено, що страховий стаж позивача становить 06 років 00 місяців 15 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.10.1980, та період навчання згідно диплому НОМЕР_4 від 15.07.1980, з 01.09.1977 по 15.07.1980, оскільки не прослідковується зміна прізвищ ОСОБА_5 . За доданими документами до страхового стажу не зараховано період догляду за дитиною ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення трирічного віку, в зв`язку з тим, що в свідоцтві про народження дитини не вірно вказано прізвище матері. В свідоцтвах про зміну прізвища НОМЕР_5 та НОМЕР_6 міститься розбіжність в прізвищі ОСОБА_6 . Вказано, що для зарахування до страхового стажу періоду трудової діяльності та періоду військової служби необхідно надати уточнюючі довідки визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637. Також зазначено, що згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.

Роз`яснено право позивача оскарження вказаної відповіді у разі незгоди з його прийняттям.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_2 позивач з:

01.09.1977 по 15.07.1980 навчалась СПТУ 66 м.Кемерове;

24.07.1980 прийнята в цех гарячої витяжки оператором на завод хімічного волокна в м.Кемерове (наказ №298 від 24.07.80);

12.06.1981 звільнена за власним бажанням (наказ №30 від 03.07.81);

01.08.1981 прийнята уч.кондитера на ОРС «Анжеровугілля» (наказ №190к від 29.07.1981);

16.08.1982 звільнена за власним бажанням (наказ №225 від 18.08.1982);

08.09.1982 прийнята монтером шляху в трамвайно-тролейбусне управління (наказ №304ок від 09.09.82);

13.03.1985 звільнена в зв`язку з виїздом на ударне комсомольське будівництво (наказ №230 від 15.03.85);

24.03.1985 прийнята учнем штукатура-маляра на СУ-10 треста «Комсомольськметалургбуд» (наказ №55к від 25.03.85);

04.04.1985 звільнена за переводом в СУ-9 (наказ №63к від 02.04.1985);

08.04.1985 прийнята табельщиком на СУ-9 треста «Комсомольськметалургбуд» (наказ №107к від 08.04.85);

18.01.1988 звільнена за власним бажанням (наказ №12-к від 25.01.1988);

13.09.1989 прийнята черговою гуртожитка на ЦЗФ «Добропільська» (наказ №51к від 11.09.19989);

15.05.1995 звільнена за власним бажанням (наказ №36 від 15.05.1995);

16.05.1995 прийнята оператором на ТОВ «Ленора» (наказ №16 від 16.05.1995);

25.09.1997 звільнена за власним бажанням (наказ №21 від 01.10.1997);

01.02.2002 прийнята продавцем на ПП ОСОБА_7 (трудовий договір №460 зареєстрований 01.02.2002);

10.08.2007 звільнена за власним бажанням (трудовий договір №460 знятий з реєстрації 10.08.2007);

21.09.2011 прийнята продавцем на ФОП ОСОБА_8 (трудовий договір №2 зареєстрований 21.09.2011).

Згідно диплому НОМЕР_4 від 15 липня 1980 ОСОБА_9 01 вересня 1977 поступила а 15 липня 1980 закінчила повний курс професіонально-технічного училища №66 за професією оператор кручення і витяжки.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено запис в книзі реєстрації актів про народження та видано свідоцтво про народження НОМЕР_7 .

21 березня 1997 розірвано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про що складено відповідний актовий запис №96 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_8 .

26 липня 2013 зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , про що складено відповідний актовий запис №140 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_9 .

Згідно трудового договору між працівником та фізичною особою №460 від 01 лютого 2002 позивач прийнята на роботу реалізатора товару.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку №010, витягу з ЄРС для ФОП позивач є фізичною особою-підприємцем (дата обрання або переходу на спрощену систему оподаткування 01.11.2018, дата застосування ставки та групи 01.11.2018).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховано особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за позивача сплачено суми для нарахування пенсії за звітні роки: 2011 (вересень-грудень), 2012, 2013 (січень-червень), - ОСОБА_13 (код ЄДРПОУ НОМЕР_10 ); 2018 (жовтень-грудень), 2019-2022 - ОСОБА_14 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Відповідачем, на виконання вимог ухвали суду, до суду надано додаткові пояснення від 01.12.2023, в яких зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви від 20.04.2023 до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 01.10.1980, а саме:

з 24.07.1980 по 12.03.1981; з 01.08.1981 по 16.08.1982; з 08.09.1982 по 15.05.1995; з 16.05.1995 по 25.09.1997; з 01.02.2002 по 10.08.2007 (оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків;

з 01.09.1977 по 15.07.1980 - період навчання згідно диплому НОМЕР_4 від 15.07.1980, оскільки не прослідковується зміна прізвищ ОСОБА_5 ;

не зараховано період здійснення догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення трирічного віку - ІНФОРМАЦІЯ_2 , (в свідоцтві про народження дитини не вірно вказано прізвище матері), оскільки особа перебувала в трудових відносинах. В свідоцтвах про зміну прізвища НОМЕР_5 та НОМЕР_6 міститься розбіжність в прізвищі ОСОБА_6 .

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб зараховані всі періоди трудової діяльності, а саме: з 21.09.2011 по 30.05.2014 та з 01.10.2018 по 31.12.2022 згідно сплачених страхових внесків.

За поданими документами до заяви від 20.04.2023 та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж позивача становить 06 років 15 днів.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулась до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон №1058-IV), страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01 січня 2004 року стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі також Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі також Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відтак, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж є трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

До страхового стажу не враховано періоди роботи згідно записів у вказаній вище трудовій книжці, у зв`язку з невірним внесенням змін прізвищ на титульній сторінці трудової книжки.

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено запис в книзі реєстрації актів про народження та видано свідоцтво про народження НОМЕР_7 ; згідно диплому НОМЕР_4 від 15 липня 1980 ОСОБА_9 01 вересня 1977 вступила а 15 липня 1980 закінчила повний курс професіонально-технічного училища №66 за професією оператор кручення і витяжки; 21 березня 1997 розірвано шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , про що складено відповідний актовий запис №96 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_8 ; 26 липня 2013 зареєстровано шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , про що складено відповідний актовий запис №140 та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_9 .

При вирішенні даної справи, судом враховано, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду від 17 липня 2018 року у справі №220/989/17, від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.

Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів, а саме свідоцтв про народження, укладення шлюбу, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Однак, відповідач таким правом не скористався.

Щодо не врахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 24.07.1980 по 12.03.1981; з 01.08.1981 по 16.08.1982; з 08.09.1982 по 15.05.1995; з 16.05.1995 по 25.09.1997; з 01.02.2002 по 10.08.2007, який відповідачем не зараховано до страхового стажу через відсутність сплати єдиного соціального внеску, суд зазначає наступне.

Страховий стаж позивача не може ставитися у залежність через невнесення даних про сплату єдиного внеску з наступних підстав.

Порядок обчислення та сплата страхових внесків визначено ст. 20 Закону України №1058-IV.

Зокрема, абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до положень ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з приписами ч. 10 цієї ж статті якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Суд зазначає, що страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами. Механізм обов`язкового пенсійного страхування передбачає відповідні державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх пенсійних справ.

Так, зокрема статтею 113 Закону № 1058 передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 1058, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески (п. 6 частини другої статті 17 Закону № 1058) незалежно від фінансового стану платника (частина дванадцята статті 20 Закону № 1058).

Статтею 106 Закону України № 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача вищевказані періоди з причини несплати страхових внесків.

Як вбачається з диплому НОМЕР_4 від 15 липня 1980 позивач 01 вересня 1977 вступила, а 15 липня 1980 закінчила повний курс професіонально-технічного училища №66 за професією оператор кручення і витяжки.

Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах зараховується до стажу роботи, який дає право на пенсію.

Період навчання позивача підтверджується дипломом та записами в трудовій книжці.

Після навчання позивач працювала в цеху гарячої витяжки оператором на завод хімічного волокна в м.Кемерове.

А тому, період навчання позивача слід зарахувати до страхового стажу.

Відповідно до пункту «ж» частини 3 статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується, серед іншого, також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно із частиною 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю. Час відпусток, зазначених у цій статті, до стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку, не зараховується.

Суд вважає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період здійснення догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, оскільки наявні в матеріалах справи докази у своїй сукупності доводять, що позивач має право на зарахування такого періоду до страхового стажу, а оскаржувана відмова ґрунтується на формальних підставах, які могли бути усунені відповідачем у разі уважного ставлення та виконання у повному обсязі своїх повноважень.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком.

В свою чергу, відповідно до ч.ч. 1 та 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статті 17, ч. 5 статті 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16.12.1974 у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16.09.1996, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 08.04.2008, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15.09.2009). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд має виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Що стосується вимог позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, суд вважає за необхідне відмовити в цій частині, оскільки цим відповідачем не вчинено будь-яких дій.

Оскільки Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області приймалось спірне рішення то зобов"язання вчинити певні дії за рішенням суду повиненно також Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а тому позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зарахування до загального страхового стажу всіх періодів роботи включаючи навчання згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 починаючи із запису номер 1 включно по запис № 24, суд зазначає, що відповідно до додаткових пояснень від 01.12.2023, до страхового стажу позивача зараховано періоди роботи з 21.09.2011 по 30.05.2014 та з 01.10.2018 по 31.12.2022, а тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

З огляду на викладене, належним способом захисту прав позивача в межах спірних правовідносин є визнання протиправним тв скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за №17 від 28.04.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 20.04.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи з 24.07.1980 по 12.03.1981; з 01.08.1981 по 16.08.1982; з 08.09.1982 по 15.05.1995 в тому числі період здійснення догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення трирічного віку; з 16.05.1995 по 25.09.1997; з 01.02.2002 по 10.08.2007 року; періоду навчання з 01.09.1977 по 15.07.1980 року.

Щодо позовних вимог позивача про протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає, що спірне рішення відповідача скасовано і це є належних захистом прав та інтересів позивача, оскільки в данному випадку тількі рішення має значення для позивача, а дії відповідача жодних негативних наслідків для позивача не мають.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч.2 ст.382 КАС України).

При цьому зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

З наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження". Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень.

Також суд зазначає, що статтею 382 КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 14 травня 2018 року у справі №820/4283/17 (реєстраційний номер рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень 74002808).

Серед іншого, вирішуючи питання щодо можливості встановлення судового контролю, слід враховувати особливості покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків згідно з судовим рішенням та його можливості ці обов`язки виконати без достатніх зволікань.

При цьому, суд зазначає, що виконання рішення суду, враховуючи наявність спеціальних процедур, порядку, передбачає виконання рішення з урахуванням певного часу на його виконання. Затримка виконання судового рішення на період, що є необхідним для вирішення проблем публічного порядку, процедури може у виняткових випадках бути виправдана.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду є передчасною.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції від 09.06.2023 № 55.

Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судовий збір, в зв`язку з частковим задоволенням позову, підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 536,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 258, 262, 293, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м.Житомир, вул.О.Олижича, буд 7, ) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за №17 від 28.04.2023 по зверненню 20.04.2023 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 20.04.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального страхового стажу всі періоди роботи включаючи навчання згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_2 починаючи із запису номер 1 включно по запис № 24 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м.Житомир, вул.О.Олижича, буд 7, ) №17 від 28.04.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м.Житомир, вул.О.Олижича, буд 7, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 20.04.2023 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи з 24.07.1980 по 12.03.1981; з 01.08.1981 по 16.08.1982; з 08.09.1982 по 15.05.1995 в тому числі період здійснення догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення трирічного віку; з 16.05.1995 по 25.09.1997; з 01.02.2002 по 10.08.2007 року; періоду навчання з 01.09.1977 по 15.07.1980 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: 10003, Житомирська область, м.Житомир, вул.О.Олижича, буд 7, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 536,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Аканов