Справа № 340/1603/23
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 340/1603/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 року в адміністративній справі №340/1603/23 (головуючий суддя І-ї першої інстанції - Дегтярьова С.В.) за позовом Акціонерного товариства «Ельворті» до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про скасування податкового повідомлення-рішення №3 від 06.01.2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 03.04.2023 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просив скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення №3 від 06.01.2023 року.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що висновки документальної позапланової виїзної перевірки про безтоварність (нереальність) господарських операцій з контрагентом ТОВ «ГП Євротех» є помилковими, внаслідок чого податкове повідомленні-рішення є неправомірним.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області №3 від 06.01.2023 року (форма «В1»), яким Акціонерному товариству «Ельворті» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 32420,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 8105,00 грн..

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Апелянт вказує, що судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги доводи відповідача та неповно з`ясовано фактичні обставини справи, а саме, судовим розглядом не встановлено джерело походження/виробника камер та шин, придбання яких задокументовано накладними, виписаними ТОВ «ГП Євротех», та не підтверджено легальність руху товарів по «ланцюгу» постачання від виробника до АТ «Ельворті», що призвело до подальшого завищення товарних позицій, та як наслідок формування податкового кредиту. Отже, зазначене вище свідчить про невідповідність і недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ та з податку на прибуток поданих до контролюючого органу, та фіктивність документально оформлених операцій між АТ «Ельворті» та вищевказаним контрагентом, а тому податкові повідомлення-рішення є правомірними і не підлягають скасуванню.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне.

Позивач - Акціонерне товариство «Ельворті» є суб`єктом господарювання у відповідності до норм діючого законодавства, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та зареєстрований платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом платника ПДВ №200445913 від 16.01.2019 року (а.с.19).

Головним управлінням ДПС в Кіровоградській області в період з 01.12.2022 року по 14.12.2022 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за червень 2022 року, за липень 2022 року, та серпень 2022 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн., з урахуванням періодів декларування від`ємного значення з ПДВ та поданих уточнюючих розрахунків, за результатами якої 19.12.2022 року складено акт №4480/11-28-07-03/05784437 (а.с.18-37).

Висновками перевірки встановлено порушення позивачем: п.44.1 ст.44, п.198.1, п.198.2,п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 ПК України, завищено суму ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню за серпень 2022 року на суму 32420,00 грн..

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом 06.01.2023 року прийнято податкове повідомлення-рішення №3 форма «В1», яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку у розмірі 32420,00 грн. (а.с.38).

Вказане рішення оскаржувалось позивачем в адміністративному порядку, однак в задоволенні скарги відмовлено (а.с.52-63).

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п.п.19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України контролюючі органи, зокрема, здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

Згідно з п.п. «а» п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

В силу п.198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

При цьому в п.198.2 ст.198 ПК України передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку є подальше використання придбаних товарів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи платника податку.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України господарська діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондується з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення такої господарської діяльності.

З огляду на пп.14.1.231 п.14.1 ст.14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.

Отже, господарська операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків, якщо вона здійснена за наявності розумних економічних причин (ділової мети) і пов`язана з господарською діяльністю платника податків.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «Ельворті» уклало з ТОВ «ГП Євротех» договір поставки №497/341 від 12.08.2022 року, відповідно до якого, постачальник (ТОВ «ГП Євротех») взяло на себе зобов`язання передати у власність позивача товар, а позивач в свою чергу повинен його прийняти та оплатити (а.с.64-65).

Також встановлено, що ТОВ «ГП Євротех» передало позивачу у серпні 2022 року шини 12.4-28 8PR AGRI KING TYRE в кількості 20 шт. та камери 12.4-28 TUBE в кількості 20 шт., що підтверджується податковою накладною, видатковою накладною. Товар оплачений позивачем та транспортований перевізником з м.Дніпро, що підтверджується відповідною ТТН, подорожнім листом, актом виконаних робіт (надання транспортних послуг ФОП ОСОБА_1 ). Дані господарські операції відображені в податковому та бухгалтерському обліку (а.с.71).

Вказані документи надавались позивачем під час перевірки.

Отже, досліджені судами господарські операції пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань та власного капіталу, а наслідки у податковому обліку відповідають змісту, відображеному в укладеному Договорі.

В акті перевірки відповідач та в апеляційній скарзі зазначив, що ТОВ «ГП Євротех» придбавав камери 12.4-28 TUBE в кількості 20 шт. у ТОВ «Укршлях», але встановити ланцюг постачання після ТОВ «Укршлях» не є можливим.

Висновки про неможливість контрагентів (по ланцюгу постачання) здійснити господарські операції контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

До того ж, стверджуючи про порушення контрагентами податкового законодавства, контролюючий орган повинен був провести зустрічні звірки з метою документального підтвердження спірних господарських відносин, а також підтвердження виду, обсягу, характеру операцій та повноти розрахунків, для з`ясування їх реальності та правомірності відображення в обліку платника податків.

Проте таких доказів матеріали справи не містять.

Окрім того, під час проведення господарських операцій платник податків не може і не повинен бути обізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності контрагентів свого постачальника, а також контрагентів по ланцюгу, про які не тільки позивач, а й його контрагенти навіть не були обізнані.

Колегія суддів також зазначає, що лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів може свідчити про незаконність формування показників податкової звітності за такими операціями.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів узгодженості дій позивача з недобросовісними платниками податків з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагентів, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом в постановах від 24 вересня 2021 року у справі №320/5555/20, від 03.09.2019 у справі №810/3790/17.

Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не можуть бути свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаність платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків (постанова Верховного Суду від 05.11.2019 року у справі №804/1571/15).

Крім того, платник податків (покупець товару) не має обов`язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №815/6447/16, від 13.11.2018 року у справі №820/3279/13.

Натомість, позивачем було дотримано всіх обов`язкових вимог закону, безпосередньо пов`язаних з формуванням податкового кредиту, як вірно зазначив суд першої інстанції.

Так, позивач сформував податковий кредит на підставі належно оформлених та зареєстрованих податкових накладних, виданих йому контрагентами у перевіряємому періоді. При цьому, відповідачем до суду не надано доказів, що позивач та/або його контрагенти на момент складання ПН не були зареєстровані платниками податку на додану вартість та в ЄДРПОУ, а тому, відповідно до вимог п.201.8 та п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України мали обов`язок нараховувати податок на додану вартість та виписувати податкові накладні.

Вказані обставини відповідачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем не надано судам першої та апеляційної інстанцій відомостей про те, в чому саме полягає «нереальність» вказаних господарських операцій чи які у відповідача наявні зауваження до наданих документів та пояснень.

Доказами стосовно недійсності правочинів можуть бути рішення суду про недійсність договорів, рішення податкового органу щодо застосування негативних наслідків стосовно контрагента, яке останнім визнається як законне, вирок суду, показання свідків, тощо.

Відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано належних доказів стосовно недійсності правочинів, які укладено позивачем з контрагентами, та матеріали справи таких доказів не містять.

До того ж, податковим органом, зокрема, не досліджувались інші періоди, протягом яких постачальник та його контрагенти могли придбати (виробити) шини та камери для подальшого здійснення підприємницької діяльності. Не здійснено також об`єктивного аналізу взаємовідносин цих підприємств з іншими контрагентами, а тому висновок про завищення суми ПДВ за серпень 2022 року за взаємовідносинами із вказаним підприємством в загальній сумі 32420,00 грн. є протиправним, тож податкове повідомлення-рішення, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 32420,00 грн. та застосовано штрафні санкції у розмірі 8105,00 грн. підлягає скасуванню.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено наявності з боку позивача порушень норм чинного податкового законодавства та правомірність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки за приписами ч.1 статті 310 КАС України апеляційний розгляд здійснено за правилами спрощеного позовного провадження, справа згідно із ч.4 ст.257 КАС України не відноситься до таких, які не можуть бути розглянуті за вказаними правилами, то судове рішення суду апеляційної інстанції згідно із п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року в адміністративній справі №340/1603/23 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року в адміністративній справі №340/1603/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко