Справа № 300/5800/23
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" листопада 2023 р. справа № 300/5800/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В.розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: військова частина НОМЕР_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_3 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині:
недонарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 в розмірі до 100 тис. грн. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК за весь період лікування;
не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;
не нарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги мобілізованим при звільненні зі служби в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби;
не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно;
не нарахуванні та не виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 - 2023 роки;
не виплати компенсації ОСОБА_1 у зв`язку перерахунком грошового забезпечення з урахуванням надбавки за вислуги років;
не виплати компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з березня 2022 року по 17.05.2023 року;
не здійснення виплати середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 :
здійснити донарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 №168 в розмірі до 100 тис. гри. у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК за весь період лікування, з урахуванням проведених виплат за цей період, беручи до уваги роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України від 11.04.2023 № 423/1932/;
нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби за станом здоров`я в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби беручи за основу перерахунок грошового забезпечення з урахуванням надбавки за вислуги років;
нарахувати та виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу мобілізованим при звільненні зі служби в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби беручи за основу перерахунок грошового забезпечення з урахуванням надбавки за вислуги років;
нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 - 2023 роки;
нарахувати та виплати ОСОБА_1 у зв`язку перерахунком грошового забезпечення з урахуванням надбавки за вислуги років;
виплатити компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з березня 2022 року по 17.05.2023 року;
здійснити виплату середнього заробітку ОСОБА_1 за весь час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.
Позовна заява мотивована визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 вищезазначених видів виплат та компенсацій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.09.2023 року відкрито провадження в даній адміністративній справі.
18.09.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від військової частини НОМЕР_1 , в якому відповідач заперечує щодо позовних вимог, з мотивів викладених у відзиві.
25.09.2023 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача заперечує щодо аргументів відповідача викладених у відзиві на позовну заяву та просить задоволити позов у повному обсязі.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, дослідивши письмові докази, відзив на позовну заяву та заперечення на відзив, зазначає наступне.
Відповідно до Указу президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України в порядку проведення загальної мобілізації (далі - мобілізація) та відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 у березні 2022 році був мобілізований, призначено на посаду майстра-гранатометника відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки взводу технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_4 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зарахований до списків військової частини НОМЕР_2 , всіх видів забезпечення та з 01.03.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2730 гривень на місяць, згідно Витягу з Наказу командира військової частини за № 45 від 01.03.2022 року.
Військова частина НОМЕР_2 це 8 батальйон, який прив`язаний до бригади військової частини НОМЕР_1 , куди позивач перевівся після отриманого поранення.
29.06.2023 року позивача визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акту медико-соціальної експертної комісії Серії 12ААГ № 407106.
З 17.05.2023 р. позивача на підставі свідоцтва про хворобу № 220/2, затвердженого постановою 16 регіональною військово-лікарською комісією від 04.05.2023 року (вх. № Б-123 від 28 квітня 2023 року, вих. № 1740 від 04.05.2023 року) визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, та звільнено у відставку наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 16.05.2023 року № 77-РС, за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 17.05.2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Бердичівського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Житомирської області.
Відповідачем було нараховано та сплачено грошове забезпечення та додаткову винагороду позивачу в період з 25.03.2022 року по 12.06.2023 року, а також здійснений розрахунок при звільненні.
Проте, на думку позивача розрахунок при звільненні, донарахування додаткової винагороди здійснений з порушенням діючих норм та вимог національного законодавства, що ставить під сумнів соціальний та правовий захист позивача, як військовослужбовця та порушує його законні права та інтереси.
Враховуючи вище наведене позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 Кодексу адміністративного судочинства України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд, керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії, конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 65 Конституції України визначено, що громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі- Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частиною першою статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та
територіальної цілісності.
З фактичних обставин справи вбачається, що спірні правовідносини врегульовано зокрема Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі Закон №2011-XII).
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (частина четверта статті 9 цього Закону).
Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України №2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Вказаний Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Щодо позовної вимоги виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. у зв`язку з пораненням пов`язаним з захистом Батьківщини за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, суд зазначає наступне.
12.06.2022 року в ході виконання бойового завдання в складі підрозділу, поблизу населеного пункту Миколаївка, Луганської області внаслідок артилерійського і танкового обстрілу, позивач отримав поранення: мінно-вибухова травма, акубаротравма, початкові прояви недостатності мозкового кровообігу з цефаличним та вестибулярними пароксизмами, хронічна вертеброгенна люмбалгія з нерізко вираженим больовим синдромом, стадія не повної ремісії, гіпертрофічна карломолатія, (необструктивна форма), гемодинамічна стенокардія напруження, вторинна артеріальна гіпертензія, третього ступеню, стан після перенесеної гострої реакції на стрес у вигляді вираженого астено - невротичного синдрому. Дані відомості підтверджуються довідкою про обставини травми (порання, контузії, каліцтва) від 30.08.2022 №1215.
06.07.2022 року позивача евакуювали у ПХГП м. Краматорськ з діагнозом: гіпертонічний криз, акубаротравма. Після цього, 07.07.2022 госпіталізували у МКЛ-16 в місті Дніпро, з діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст. 2 ст. ризик 3 (високий) , що підтверджується довідкою форми 100 та випискою № 7616.
З 20.07.2022 до 27.07.2022 року перебував на лікуванні у КНП «ТОКПЛ» ТОР, що підтверджується перевідним епікризом № 7684.
З 27.07.2022 до 05.08.2022 - у КНП «Микулинецька обласна фізіотерапевтична лікарня реабілітації» ТОР з діагнозом: мінно-вибухова травма, акубаротравма, початкові прояви недостатності мозкового кровообігу з церебральними та вестебулярними пароксизмами, хронічна вертеброгенна люмбалгія з нерізковираженим больовим синдромом, стадія неповної ремісії, гіпертонічна хвороба ІІ - ІІІ ст., високий кардіоваскулярний ризик, гіпертензивне серце, СНО ст. ФК О ст. Стан після перенесеної гострої реакції на стрес у вигляді вираженого астено-невротичного синдрому, згідно виписки № 2357 із медичної карти амбулаторного хворого від 05.08.2022 року.
З 10.08.2022 до 19.08.2022 у ОКНП «Чернівецький обласний клінічний кардіологічний центр», з діагнозом: гіпертрофічна кардіопатія, не обструктивна форма, гемодинамічна стенокардія напруженя, вторинна артеріальна гіпертензія 3 ступеню та інші, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № СК-100822/4745.
В подальшому, постановою гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_1 від 31.08.2022 року №977 позивача визнано обмежено придатним до військової служби.
В серпні 2022 року під час стаціонарного лікування та обстеження в умовах ОКНП "Чернівецький обласний кардіологічний центр" ОСОБА_1 діагностовано гіпертрофічну кардіопатію, обструктивну форму.
з 04.10.2022 до 21.10.2022 у Науково-дослідницькому інституті реабілітації осіб з інвалідністю ВНМУ ім. М.І. Пирогова, з основним діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІ ст., 3 ступеня, ризик судинних ускладнень 4; гіпертензивна ангіопатія судин сітківки; часті неускладнені гіпертонічні кризи; гіпертрофічна кардіоміопатія необструктивної форми; тахікардіальний синдром; СН ІІ А ст. зі збереженою систодічною функцією ЛШ, ФВ 66% діагностична дисфункція по типу релаксації, ІІ ФК; атеросклероз кародинних судин без гемодинамічно значимих стенозів; гіперхолестеринемія ХХН І ст., гіпертонічна нефропатія та інші супутні діагнози.
З 12.01.2023 по 24.01.2023 р. позивач перебував у відпустці 10 днів. В зазначений період відпустки, перебував на лікуванні з 16.01.2023 до 19.01.2023 у КНП КМКЛ № 1 м. Київ, де позивачу 17.01.2023 року була проведена операція: лапароскопічна повздовжня резекція шлунку.
Згідно постанови №977 Гарнізонної військово-лікарської комісії військової частини, до травм які пов`язані з захистом Батьківщини віднесено: акуботравма вух у вигляді під гострої двобічної після травматичної нейросенсорної приглухуватості першого ступеня зі стійким зниженням слуху при сприйнятті шепітної мови на відстані 2,5 метри на обидва вуха, до захворювань, які пов`язані з захистом Батьківщини: цереброваскулярна хвороба; початкові прояви недостатності мозкового кровообігу з вестибуло-атактичним синдромом і незначним порушенням функції центральної нервової системи, цукровий діабет другого типу та середньої важкості, субкомпенсований; короткозорість в 0.5Д з гостротою зору з корекцією 1,0 обох очей; субатрофія ДЗН обох очей; деструкція склистого тіла лівого ока.
Відповідно до даної постанови, до захворювань позивача, які не пов`язані із захистом Батьківщини віднесено наступні захворювання: гіпертонічна хвороба другої стації, третього ступеня; гіпертензивне серце, високий ризик ускладнент; ішемічна хвороба серця; дифузний кардіосклероз; СНІ; хронічний криптогенний гепатит з мінімальною активністю; хронічний безкам?яний холецистит без порушення функції; ожиріння першого ступеня, аліментарно-конституціональне.
Суд проаналізувавши матеріали справ, прийшов до висновку, що посадові особи військової частини НОМЕР_1 діяли в межах чинного законодавства, зважаючи на наступне.
Беручи до уваги Постанову № 977 від 31.08.2022 року Гарнізонної ВЛК військової частини НОМЕР_5 АДРЕСА_1 , зазначений виключний перелік травм та захворювань, пов`язаних з захистом Батьківщини. Однак, в оспорюваних позивачем періодів лікування, він проходив лікування за іншими захворюваннями, які віднесені до захворювань, які не пов`язані з захистом Батьківщини.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, суд зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 15 Закону Укарїни «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби за станом здоров`я.
Проте, оскільки позивач був мобілізованим відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, він вважається військовослужбовцем, який звільняється з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з пунктом 1 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення.
Допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.
Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували (за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 25 % чи 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби).
Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач виплатив всю належну суму позивачу.
Щодо позовної вимоги про не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає наступне.
Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Абзацом 2 п.1 ст.9-1 Закону №2011-ХІІ встановлено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби Безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
З 22.03.2016 набув чинності Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178.
Відповідно до пунктів 2 та 3 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема звільнення з військової служби.
Відповідно до п.4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п.5 Порядку № 178).
З системного аналізу наведених норм слідує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби.
Отже, виплата грошової компенсації вартості неотриманого речового майна має на меті покрити фактичні (дійсні) витрати, які військовослужбовець поніс у зв`язку з придбанням предметів, речей для забезпечення потреб, пов`язаних з проходженням військової служби. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року, тобто року, в якому здійснено таку виплату (року виключення позивача зі списків особового складу й здійснення виплати компенсації).
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 березня 2020 року по справі №815/5826/16, від 14 листопада 2018 року по справі №809/1488/16.
Конституційний Суд України у рішеннях від 06.07.1999 №8-рп/99 та від 20.03.2002 №5-рп/2002 неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.
Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18 суд вказав таке:
« 28. Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
29. Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
30. На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку №178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів».
Таким чином, суд вважає, що після звільнення позивача з військової служби в нього залишилося право на отримання грошової компенсації вартості за неотримане ним під час проходження служби речове майно, разом з тим, для реалізації цього права йому слід було вчинити активні дії.
Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за неотримане речове майно є передчасними, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позову у цій частині.
Щодо позовної вимоги про не нарахування та не виплати позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, суд зазначає.
За змістом статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 за № 3551-ХІІ (далі Закон № 3551-ХІІ) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Учасникам бойових дій надаються такі пільги, як, використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік (пункт 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-ХІІ).
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 за № 504/96-ВР (надалі Закон № 504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
За приписами частини 1 статті 24 Закону № 504/96-ВР у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.
Наведене кореспондується з частиною першою статті 83 Кодексу законів про працю України.
Враховуючи вищенаведене, позовна вимога щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій вимога підлягає задоволенню.
Проте, оскільки у відповідача були відсутні дані, що у позивача наявний статусу учасника бойових дій, а також при поданні рапорту на звільнення позивачем не надано підтверджуючих документів, щодо статусу учасника бойових дій. А також, під час проходженням служби позивачем не подавався рапорт з проханням надання йому даного виду відпустки чи виплати компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій, з доданою до рапорту копією посвідчення серії НОМЕР_7 , виданого 20.11.1999 ОСОБА_1 .
Відповідно позовна вимога щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій вимога не підлягає задоволенню.
Щодо позовної вимоги про не виплату позивачу компенсації у зв`язку перерахунком грошового забезпечення з урахування надбавки за вислугу років, суд зазначає наступне.
Згідно п.2 розділу I Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення включає:
1. щомісячні основні види грошового забезпечення:
- посадовий оклад;
- оклад за військовим званням;
- надбавка за вислугу років;
2 щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
3 одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до Розділу IV Порядку №260,військовослужбовцям щомісячно виплачується надбавка за вислугу років на військовій службі у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням у таких розмірах:
від 1 до 5 років - 25 відсотків;
від 5 до 10 років - 30 відсотків;
від 10 до 15 років - 35 відсотків;
від 15 до 20 років - 40 відсотків;
від 20 до 25 років - 45 відсотків;
від 25 і більше 50 відсотків.
Вислуга років для виплати надбавки обчислюється з дня початку до дня закінчення проходження військової служби відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Виплати надбавки за вислугу років зараховуються періоди:
зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей";
проходження військової служби, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за півтора місяця на посадах, передбачених у штатах кораблів, катерів, морських суден або самохідних рейдових суден, у тому числі, які ремонтуються, а також на посадах, передбачених в управліннях груп, ланок, загонів, дивізіонів, бригад і центрів, до складу яких входять кораблі (судна), які постійно розміщені на кораблях (суднах);
проходження військової служби під час виконання обов`язків у складі національного контингенту і національного персоналу, які зараховуються на пільгових умовах з розрахунку один місяць служби за три місяці.
Для виплати надбавки за вислугу років військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, зараховуються всі періоди попередньої служби.
Періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у пільговому порядку, обчислюються відповідно до чинного законодавства України.
Періоди служби, обчислені на пільгових умовах відповідно до раніше встановленого порядку, перерахунку в бік зменшення не підлягають.
Згідно Картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_6 на старшого сержанта ОСОБА_1 впродовж січня-травня 2023 року позивачу виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі 30%.
Таким чином, дана позовна вимога не підлягає до задоволення.
Щодо позовної вимоги про не виплату компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з березня 2022 року по 17.05.2023 року, суд зазначає наступне.
Згідно п. 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо особливостей оподаткування військовим збором грошового забезпечення військовослужбовців та інших осіб, які беруть безпосередню участь у бойових діях в умовах воєнного стану», у період дії правового режиму воєнного стану не підлягають оподаткуванню військовим збором доходи у вигляді грошового забезпечення працівників правоохоронних органів, військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та інших осіб на період їх безпосередньої участі в здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації".
На переконання суду, грошове забезпечення військового службовця не підлягає оподаткуванню військовим збором.
Отже, дана позовна вимога підлягає до задоволення.
В свою чергу, на час звернення позивача до суду із даним позовом із позивачем ще не було проведено остаточного кінцевого розрахунку, тобто не було виплачено грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Таким чином, неможливим є визначення періоду затримки розрахунку при звільненні та розміру середнього грошового забезпечення за період затримки розрахунку при звільненні із урахуванням таких обставин як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати (наявність вини), дата фактичного розрахунку.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постановах від 18.11.2022 у справі № 1.380.2019.005781, від 30.09.2020 в справі № 120/1407/19-а, від 25.06.2020 в справі № 440/2896/19, від 25.07.2019 у справі № 823/761/17.
За такого правового регулювання та обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є передчасними, а тому відсутні підстави для задоволення вимог позову у цій частині.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про часткове обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню частково.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в частині не нарахуванні та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 - 2023 роки та не виплати компенсації військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з березня 2022 року по 17.05.2023 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2022 - 2023 роки та виплатити компенсацію військового збору, утриманого з грошового забезпечення одержаного у зв`язку з виконанням обов`язків ОСОБА_1 при проходженні військової служби в період з березня 2022 року по 17.05.2023 року.
У решті позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники процесу:

позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 );

відповідач - військова частина НОМЕР_1 (ЄРДПОУ: НОМЕР_9 , АДРЕСА_3 );

третя особа - військова частина НОМЕР_2 (ЄРДПОУ: АДРЕСА_4 )

Суддя Шумей М.В.