Справа № 200/5205/23
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року Справа№200/5205/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 19.06.2023 № 77

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 94 від 12.07.2023 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоди роботи з 01.08.2004 по 24.09.2004, з 25.09.2004 по 16.06.2008, з 03.01.2011 по 03.12.2014 на посадах: пресувальник вогнетривких виробів динасового цеху, слюсар-ремонтник пресової динасового цеху ПРАТ «Красногорівський вогнетривкий завод», до страхового стажу період роботи в колгоспі з 01.07.1984 по 17.02.2000, період проходження служби в армії з 12.11.1984 по 10.11.1986 та періоди за 2010, 2014, 2019, 2021 роки в яких наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж страховий внесок, а також шляхом призначення з 11.06.2023 пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив про відмову в призначенні пенсії відповідно до рішень відповідачів в зв`язку з відсутністю необхідного стажу, не зарахуванням періодів проходження військової служби, роботи в колгоспі, пільгового періоду в зв`язку з необхідністю перевірки довідок та розрахунок страхового стажу без врахування місяців із сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок. Зазначені відмови у зарахуванні пільгового та страхового стажу позивач вважає протиправними, оскільки трудова книжка містить необхідні записи про роботу, додатково надані довідки на підтвердження пільгового періоду роботи, через що просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 25 вересня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідачем Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській наданий відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що рішенням від 19.06.2023 № 77 не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача.

Період роботи в колгоспі не зараховано через відсутність довідки про виконання встановленого мінімуму участі в колективному господарстві. Відповідно до діючого законодавства проведено розрахунок страхового стажу без врахування місяців із сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок. Пільговий період роботи позивача буде взято до уваги при надходженні акту перевірки стажу роботи зазначеного в уточнюючій довідці.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у відзиві на позовну заяву зазначило, що вважає подану заяву необґрунтованою з огляду на те, що за доданими позивачем документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 1984 по 2000 роки, оскільки відсутні відомості про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у колгоспі. Не зараховані періоди згідно з пільговими довідками № 40 та № 41 від 01.06.2023 оскільки зарахування зазначеного періоду можливе лише після підтвердження актом перевірки. Страховий стаж за 1999 рік враховано за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу Форми ОК-5. Таким чином наявний у позивача стаж недостатній для призначення пенсії відповідно до частини 2 статті 114 Закону № 1058. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, в тому числі, розумні строки розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Тому, відповідно до наведених норм, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, враховуючи обставини збройної агресії проти України.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з паспортом серії НОМЕР_2 .

За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.06.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській прийняло рішення № 77 від 19.06.2023 про відмову в призначенні пенсії, не зарахувавши:

до пільгового стажу роботи періоди згідно з довідками, які підтверджують спеціальний трудовий стаж на роботах із особливо шкідливими умовами праці № 40, 41 від 01.06.2023, до отримання акту зустрічної перевірки (службова записка);

до страхового стажу періоди роботи в колгоспі з 01.07.1984 по 17.02.2000 згідно із записами трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 від 15.03.1987, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі;

не враховано службу в армії;

страховий стаж розрахований з врахуванням даних, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка Форми ОК-5), крім того, за 2010, 2014, 2019, 2021 роки не зараховані місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до наданих до заяви позивача документів за підрахунками відповідачів загальний страховий стаж склав 20 років 10 місяців 24 дні, стаж за Списком № 2 - 5 років 3 місяці 19 днів, що не дає підстав для призначення пенсії. Вік позивача на дату звернення становив 57 років 3 дні.

04.07.2023 позивачем подано заяву, де просив врахувати, що довідки за період роботи в колгоспі «Леніна» СПК «Весна», ООО «Карпов» за період з 10.07.1984 по 22.07.2004 надатись не можуть, оскільки документи знаходяться в Мар`їнському районному трудовому архіві на території проведення бойових дій та просив зарахувати стаж згідно з трудовою книжкою.

За розглядом зазначеної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 94 від 12.07.2023 про відмову в призначенні пенсії, із зазначенням:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано роботи в колгоспі з 1984 по 2000 роки, оскільки відсутні відомості про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у колгоспі, у тому числі проходження служби в армії;

страховий стаж за 1999 рік враховано за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу Форми ОК-5;

пільговий стаж становить 0 років 0 місяців 0 днів, оскільки за доданими документами до пільгового стажу не зараховано періоди згідно з пільговими довідками № 40 та № 41 від 01.06.2023, оскільки зарахування зазначеного періоду можливе лише після підтвердження актом перевірки.

Відповідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж позивача склав 20 років 10 місяців 24 дні, пільговий стаж позивача становить 0 років 0 місяців 0 днів, вік позивача на дату звернення становив 57 років.

До матеріалів справи додана копія трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 15.03.1987, відповідно до якої позивач в період:

з 10.07.1984 прийнятий в колгосп ім. Леніна Мар`їнського району Донецької області на посаду тракториста (запис № 1);

з 1985-1986 служба в лавах Радянської армії (відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 від 12.11.1984 фактично службу проходив у період з 12.11.1984 по 10.11.1986);

з 06.01.1987 по 17.02.2000 призначений в колгосп ім. Леніна на посаду водія (запис № 2-3);

з 01.08.2004 по 16.09.2008 прийнятий в динасовий цех пресовщиком вогнетривких виробів по терміновому договору ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» (записи № 8-11);

з 03.01.2011 по 19.04.2019 прийнятий в динасовий цех пресовщиком вогнетривких виробів по терміновому договору ВАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» (записи № 16-19);

з 02.04.2021 прийнятий трактористом-машиністом царського виробництва у ФОП ОСОБА_2 (запис № 20).

Трудова книжка на аркушах № 18-21 містить відомості про виконання позивачем річного мінімуму трудової участі в суспільному господарстві за наступні роки: 1984 рік та 1987-2000 роки.

Зазначені записи містять відповідні посилання на номери наказів, печатки підприємств та підписи відповідальних осіб.

Позивачем надані уточнюючі довідки про пільговий характер роботи № 40 та № 41 від 01.06.2023 про роботу повний робочий день на посаді пресувальника вогнетривких виробів динасового цеху, слюсар-ремонтник пресової динасового цеху ПРАТ «Красногорівський вогнетривкий завод», за періоди 01.08.2004 по 24.09.2004 (0 р. 1 міс. 24 дн.), з 25.09.2004 по 16.06.2008 (4 р. 0 міс. 22 дн.), з 03.01.2011 по 03.12.2014 (3 р. 11 міс. 02 дн.), що передбачені Списком № 2, розділ V, підрозділ 5а, код 20600000а-17064, 2060000а-18559, Код КП 8139.2, 7233.1 підстава Постанова КМ України від 16.01.2003 № 36.

До довідок додано копії наказів про результати атестації робочих місць № 520 від 06.10.1994, № 438 від 06.12.1999, № 324 від 06.12.2004, № 182 від 04.12.2009, № 85 від 04.12.2019.

На підставі наданих доказів позивач вважає рішення відповідачів протиправними та просить задовольнити позовні вимоги.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам суд зазначає, що відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Стосовно правового регулювання спірних відносин суд вказує, що абзацом першим частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк) протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не менші ніж мінімальний страховий внесок.

При обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а саме трудовою книжкою та положеннями Закону №1788-ХІІ.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до пунктів 1.7, 1.8 якого, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, в тих випадках, коли у трудовій книжці немає відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах чи за вислугою років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період робот; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка; атестація робочого місця.

Зазначену довідку видає підприємство, установа чи організація, де працювала особа. Якщо підприємство в стадії ліквідації, то уточнюючу довідку надає ліквідатор або його правонаступник на підставі первинних документів за час виконання робіт.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

При визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (пункту 3 Порядку № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

З урахуванням того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, яка містить відповідні записи про роботу на посадах, що віднесені до пільгових професій та підтверджені довідками та наказами про атестацію робочих місць, доводи позивача щодо неналежного виконання обов`язків відповідачами щодо розгляду наданих документів при призначені пенсії знайшли своє підтвердження під час розгляду справи. На думку відповідачів, для врахування даного періоду до пільгового стажу необхідно провести перевірку пільгових довідок № 40, 41 від 01.06.2023 на відповідність первинним документам. Хто саме, коли та в якому порядку повинен проводити таку перевірку відповідач не зазначив, про причини не проведення такої перевірки зі свого боку не вказав.

При цьому, суд при розгляді цієї справі враховує такі висновки Верховного Суду у справі №360/3611/20, що для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020:

«[...]На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ стажі роботи для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 25 років до 30 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий стажі роботи у 25 років, тоді як другий - у 30 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що зміни до Закону № 1058-IV (зокрема щодо доповнення його статтею 114) внесено Законом № 2148-VIII від 3 жовтня 2017 року, тобто раніше ухвалення КСУ Рішення № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. Тому відсутні підстави стверджувати про повторне запровадження правового регулювання, яке КСУ раніше визнав неконституційним. При цьому рішення КСУ про визнання неконституційними та втрату чинності положеннями одного закону не тягне втрату чинності положеннями іншого закону, який не був предметом конституційного контролю.

З наведених підстав, вирішуючи справу, суд враховує наведені висновки Верховного Суду, через що вважає необхідним застосування для призначення пенсії на пільгових умовах статті 13 Закону № 1788-XII відповідно до Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Стосовно зарахування до загального страхового стажу період проходження військової служби з 12.11.1984 по 10.11.1986, роботи в колгоспі з 01.07.1984 по 17.02.2000, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до підпункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції № 58, якщо працівник має право на пенсію за віком на пільгових умовах, запис у трудовій книжці робиться на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і має відповідати найменуванню Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення. Показники, зазначені у цих Списках обов`язково повинні бути підтверджені у карті оцінки умов праці робочого місця за результатами атестації і можуть записуватись у дужках.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Суд також зазначає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми «Основного положення про порядок выдачи и ведения трудовых книжек колхозников» (мовою оригіналу), затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 (далі - Основні положення) та підлягають застосуванню на підставі постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року N 1545-XII, як такі, що не суперечать Конституції та законам України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних положень).

Згідно з пунктом 6 Основних положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тобто, самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису (або печатки підприємства), не передбачено.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17.

Також, суд звертає увагу, що трудова книжка колгоспника містить необхідні відомості про виконання позивачем встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві (аркуші 18 -21 трудової книжки), яким не надана оцінка відповідачами. Тому підстави для надання додаткових відомостей чи довідки з цього приводу відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба, незалежно від місця проходження служби.

Судом встановлено що військовий квиток позивача серії НОМЕР_4 містить необхідні відомості про проходження служби з 12.11.1984 по 10.11.1986 та підтверджений записом в трудовій книжці, отже підлягає зарахування до страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже відповідачі, приймаючи спірні рішення, не врахували, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Стосовно розрахунку страхового стажу за 2010, 2014, 2019, 2021 роки в яких наявні місяці зі сплатою страхових внесків, які є меншими ніж страховий внесок, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV, страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 вказаного Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону № 1058-IV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм суд дійшов висновку, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Тому відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за 2010, 2014, 2019, 2021 роки не є підставою для позбавлення позивача права на пенсію за ці періоди.

Оскільки позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначені пенсії періоду роботи позивача.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України підлягає застосуванню при розгляді цієї справі.

Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що під час розгляду заяв позивача відповідачі неналежно розглянули надані документи при призначені пенсії, що обумовлює скасування оскаржених рішень.

Щодо способу захисту порушених прав позивача суд вказує, що дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Згідно з частинами 3 та 4 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З урахуванням наведеного, оцінюючи наявні у справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 77 від 19.06.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 94 від 12.07.2023, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 11.06.2023 з урахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи з 01.08.2004 по 24.09.2004, з 25.09.2004 по 16.06.2008, з 03.01.2011 по 03.12.2014, до страхового стажу - періоду роботи в колгоспі з 01.07.1984 по 17.02.2000, періоду проходження служби в армії з 12.11.1984 по 10.11.1986 та періодів за 2010, 2014, 2019, 2021 роки, в яких наявні місяці зі сплатою страхових внесків, менших за мінімальний страховий внесок.

За приписами статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн, наведена сума підлягає стягненню з відповідачів за рахунок їх бюджетних асигнувань на користь позивача в рівних частках по 536,80 грн. з кожного.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Сечових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ), про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () № 77 від 19.06.2023 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області () № 94 від 12.07.2023 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області () повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії від 11.06.2023 з урахуванням висновків суду про зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи з 01.08.2004 по 24.09.2004, з 25.09.2004 по 16.06.2008, з 03.01.2011 по 03.12.2014, до страхового стажу періоду роботи в колгоспі з 01.07.1984 по 17.02.2000, проходження служби в армії з 12.11.1984 по 10.11.1986 та періодів за 2010, 2014, 2019, 2021 роки, в яких наявні місяці зі сплатою страхових внесків, менших за мінімальний страховий внесок.

У задоволенні решти позовних вимог про зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Сечових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов