Справа № 140/15617/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 рокуЛьвівСправа № 140/15617/23 пров. № А/857/14387/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляк В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року (прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Луцьку суддею Дмитруком В. В.) в адміністративній справі № 140/15617/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) щодо не нарахування та невиплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII (далі Закон № 796-XII) та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити це підвищення, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік) до фактичної зміни обставин чи зміни нормативно-правових актів.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона є непрацюючим пенсіонером, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, та перебуває на обліку у відповідача. У зв`язку із прийняттям рішення Конституційним Судом України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, відповідач повинен був нараховувати та виплачувати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чого зроблено не було.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ.

Зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести ОСОБА_1 з 22 листопада 2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, до фактичної зміни обставин чи зміни нормативно-правових актів, що були застосовані судом під час вирішення цього спору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ПФУ у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач не був непрацюючим пенсіонером, оскільки дата звільнення позивача з останнього місця роботи 30.12.2022, тому підстави для задоволення його позову відсутні.

Крім того, зазначає, що стаття 39 Закону № 796-ХІІ діє в редакції Закону №987-VIII, яка передбачає встановлення доплати виключно громадянам, які працюють у зоні відчуження, проте позивач не належить до цієї категорії.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд апеляційної інстанції відповідно до статті 308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено право позивача на отримання підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ.

Водночас суд зазначив, що 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, та за змістом пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення цього Закону мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

При цьому, суд дійшов висновку, що з метою повного захисту порушених прав та інтересів позивача слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплачувати позивачу з 22.11.2022 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, до фактичної зміни обставин чи зміни нормативно-правових актів, що були застосовані судом під час вирішення спору.

Даючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Колегія суддів зазначає, що позов подано у зв`язку з тим, що позивач є непрацюючим пенсіонером, має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, проживає в населеному пункті, який віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. У зв`язку з прийняттям рішення Конституційним Судом України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області було зобов`язане нараховувати та виплачувати йому підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», чого зроблено не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 17.07.2018 відновила дію редакція статті 39 Закону № 796-ХІІ, яка була чинною до 01.01.2015. Відтак, з моменту ухвалення Конституційним Судом України рішення від 17.07.2018 № 6-р/2018 відновлено право осіб на отримання підвищення до пенсії як непрацюючим пенсіонерам, які проживають на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, на підставі статті 39 Закону № 796-ХІІ.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у зразковій справі № 240/4937/18, щодо якої ця справа є типовою.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач проживає в зоні гарантованого добровільного відселення та може мати право на отримання підвищення до пенсії відповідно до ст. 39 Закону № 796-ХІІ, у разі того, якщо він є непрацюючим пенсіонером.

Разом з тим, відповідачем заперечується право позивача на доплату у зв`язку з тим, що він не є непрацюючим пенсіонером.

Колегія суддів зазначає, що з копії трудової книжки НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , яка є в матеріалах справи, видно, що ОСОБА_1 до 30 грудня 2022 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Волиньекобуд», тобто у період з 22.11.2022 (день, з якого суд задовольнив позов) і по 30.12.2022 (день звільнення з роботи) позивач не міг вважатись непрацюючим пенсіонером у цей період, тому позовні вимоги про доплату до пенсії саме як непрацюючому пенсіонеру за цей період задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції невірно вирішив спір у цій частині, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції щодо задоволення позову за період з 22.11.2022 по 30.12.2022 та прийняття постанови про відмову в задоволенні позовних вимог за цей період.

Щодо решти обставин та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що такі не спростовують викладених вище висновків та на законність судового рішення не впливають.

Тому в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вимог з 22.11.2022 по 30.12.2022 з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині, а в решті рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 229, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області задовольнити часткового.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року в адміністративній справі № 140/15617/23 щодо задоволення позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, в частині, що стосується періоду з 22.11.2022 по 30.12.2022 скасувати та прийняття постанову про відмову в задоволенні позовних вимог за цей період.

В іншій частині рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 липня 2023 року в адміністративній справі № 140/15617/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин