Справа № 200/17942/21
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року справа №200/17942/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецького апеляційного суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року (головуючий суддя І інстанції Зеленов А.С.), складеного у повному обсязі 30 листопада 2022 року, у справі № 200/17942/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, про визнання протиправними дії та стягнення суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, вихідної допомоги у зв`язку з відставкою, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Донецького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року, допомоги на оздоровлення при виході у щорічну основну відпустку, допомоги при виході у відставку, а також протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо фінансування суддівської винагороди у 2021 році в обмеженому розмірі - виходячи з положень статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 прожиткового мінімуму у розмірі 2102,00 грн;

стягнути з Донецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року суддівську винагороду в сумі 131 040, грн, допомогу на оздоровлення 9 240,00 грн, вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою 44 352,00 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року задоволено частково.

Визнано протиправними дії Донецького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року, допомоги на оздоровлення при виході у щорічну основну відпустку, допомоги при виході у відставку, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року в розмірі 2102 грн.

Стягнуто з Донецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року суддівську винагороду в сумі 131 040грн (сто тринадцять тисяч сорок) гривень, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті

Стягнуто з Донецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року допомогу на оздоровлення 9 240грн(дев`ять тисяч двісті сорок) гривень, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стягнуто з Донецького апеляційного суду на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою 44 352грн(сорок чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривні, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Звернено до негайного виконання рішення суду в межах відповідної суддівської винагороди за один місяць в частині різниці недоплаченої суми.

Донецький апеляційний суд не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначив, що законодавцем поділено прожитковий мінімум на одну особу із розрахунку на місяць на окремі категорії - для працездатних осіб загальний, і для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадових окладів окремих професійних посад. Враховуючи спеціальне регулювання чинним Законодавством України оплати праці суддям та наявність спеціальних правових гарантій розміру суддівської винагороди, таке відокремлення прожиткового мінімуму на одну особу із розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, не є винятковим. Разом із цим, Законом №1082-ІХ запроваджено розрахункову величину для визначення базового розміру посадового окладу судді, не змінено розміру суддівської винагороди, визначеного Законом №1402-VІІІ, а змінено розрахункову величину для обчислення її.

Відповідачем нараховано та виплачено судді за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року заробітну плату в розмірі 1721221,63 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 115610 грн, та вихідну допомогу у зв`язку із виходом у відставку в сумі 554928 грн. із розрахунку для визначення базового розміру посадового окладу судді прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн.

Суди в Україні є бюджетними установами, які фінансуються з Державного бюджету в порядку, визначеному Бюджетним кодексом України.

Донецький апеляційний суд є розпорядником коштів нижчого рівня, тобто бюджетною установою, яка уповноважена на утримання асигнувань, прийняття зобов`язань та здійснення виплат з бюджету на виконання своїх функцій.

Донецький апеляційний суд як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, у межах виділених ДСА України коштів здійснював виплату суддівської винагороди із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2102 грн.

Окрім того, зазначено, що положення статті 7 Закону №1082-ІХ, яким визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2021 року у розмірі 2102 гривні, є чинним, не конституційним не визнавався та не скасовувався, а тому підлягає виконанню.

Вважає, що правомірно керувався положеннями Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при нарахуванні позивачу суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року, допомоги на оздоровлення, допомоги при виході у відставку із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2021 року прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

Указом Президента України від 31 серпня 2004 року №1026/2004 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області.

Постановою Верховної Ради України від 15 квітня 2010 року №2135-VІ ОСОБА_1 обрана на посаду судді Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 03 лютого 2011 року №2987-VІ позивача обрано суддею Апеляційного суду Донецької області.

Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №297/2018 ОСОБА_1 переведена на посаду судді Донецького апеляційного суду.

Рішенням Вищої Ради правосуддя від 23 вересня 2021 року № 2020/О/15- 21 Позивача звільнено з посади судді Донецького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови Донецького апеляційного суду від 27 вересня 2021 року №263/к/г відраховано суддю ОСОБА_1 зі штату Донецького апеляційного суду з 28 вересня 2021 року у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Згідно довідки Донецького апеляційного суду судді ОСОБА_1 за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року сплачено заробітну плату в розмірі 1 721 221,63 грн., матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 115 610 грн. та вихідну допомогу в сумі 554 928 грн.

Позивач, вважаючи, що розмір суддівської винагороди виплаченої за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року, розмір допомоги на оздоровлення при виході у відпустку та розмір допомоги при виході у відставку не відповідає Конституції України та нормативним актам, які регулюють питання незалежності суддів, а саме розміру, установленому спеціальним Законом, звернулася до суду із даним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року, допомоги на оздоровлення при виході у щорічну основну відпустку, допомоги при виході у відставку, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року в розмірі 2102 грн. діяв протиправно, а порушене право позивача має бути відновленим шляхом стягнення відповідних сум з відповідача.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 126 Конституції України, незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України визначено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ч. 1 ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, з урахуванням положень Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виключено цим закон встановлює та регулює розмір винагороди судді та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду №4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня - 2189 гривень, з 01 липня - 2294 гривні, з 01 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення: працездатних осіб: з 01 січня - 2270 гривень, з 01 липня - 2379 гривень, з 01 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 01 січня - 2102 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами: з 01 січня - 2102 гривні.

Відповідно до матеріалів справи, суддівську винагороду за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 позивачу обчислено, виходячи з приписів абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", з розміру прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.

Суд зазначає, що однією з гарантій належного здійснення правосуддя є створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення.

Визначені Конституцією України та спеціальним законодавчим актом (Законом №1402-VIII) гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Окреслену правову позицію стосовно гарантій незалежності суддів було висловлено у низці рішень Конституційного Суду України, зокрема рішеннях від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005, від 22 травня 2008 року №10-рп/2008, від 03 червня 2013 року №3-рп/2013, а також від 04 грудня 2018 року №11-р/2018.

Система правового захисту суддів, зокрема їх матеріального забезпечення, встановлена Законом №1402-VIII, положення якого узгоджуються з вимогами міжнародно-правових актів щодо незалежності суддів і спрямовані на забезпечення стабільності досягнутого рівня гарантій незалежності суддів, а також є гарантією поваги до гідності людини, її прав та основоположних свобод.

Суд зазначає, що виплата суддівської винагороди регулюється статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону №1402-VIII й норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02 червня 2016 року №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (далі - Закон №1401-VIII).

Цим Законом, серед іншого, статтю 130 Конституції України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. Суд звертає увагу на те, що Конституція України у редакції Закону №1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що "розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій".

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону №1402-VIII, які дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди, є закон про судоустрій.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України.

Пунктом 1 частини третьої та пунктом 1 частини четвертої статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, із застосуванням регіонального коефіцієнту 1,1, якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб.

Статтею 130 Конституції України закріплено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Разом із цим розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 46 Конституції України визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення, затвердження тощо наведено у Законі України "Про прожитковий мінімум" від 15 липня 1999 року №966-XIV (далі - Закон №966-XIV).

Згідно із статтею 1 Закону №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Статтею 4 Закону №966-XIV встановлено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Законом №966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді".

При цьому, Законом №966-XIV судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Натомість, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270,00 грн, був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як "прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді", розмір якого становить 2102,00 грн.

До 2021 року відповідачем для розрахунку базового розміру посадового окладу застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.

Зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який мовиться у позовній заяві (січень-грудень 2021 року), а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму, не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає.

Для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік".

Водночас, Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII.

Однак, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Отже, за таким правовим підходом, при конкуренції норм необхідно застосовувати правило пріоритетності норм спеціального закону, тобто Закону № 1402-VIII, а положення Закону №966-XIV вважати загальними нормами.

На такий аспект законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Отже, Законом України "Про судоустрій і статус суддів" закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, відповідач неправильно визначився із розрахунковою величиною посадового окладу, застосувавши в розрахунку іншу величину, відмінну від тієї, що визначена спеціальним законом.

Враховуючи викладене, суд констатує, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270,00 грн), на іншу розрахункову величину, яка Законом України "Про судоустрій і статус суддів" не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн) у період з 01.01.2021 по 31.12.2021, на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" було неправомірним.

Відтак, обмеження виплати позивачу починаючи з січня 2021 року, суддівської винагороди (шляхом обчислення її розміру, виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі саме 2102 грн) здійснено відповідачем протиправно.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 148 Закону №1402-VIII функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Згідно з ст. 149 Закону №1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

Донецький апеляційний суд як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у його кошторисі (на 2021 рік).

Конституційний Суд України неодноразово звертав увагу на недопустимість обмеження законом незалежності суддів, зокрема, їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020, від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Проаналізувавши юридичні позиції щодо незалежності суддів, Конституційний Суд України дійшов висновку, що гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя; законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2020 року № 4-р/2020).

Отже, обмеження суддівської винагороди є посяганням на гарантії незалежності суддів.

Конституційний Суд України вважає, що обмеження відповідних виплат є допустимим за умов воєнного або надзвичайного стану. Однак такого роду обмеження має запроваджуватися пропорційно, із встановленням чітких часових строків та в жорсткій відповідності до Конституції та законів України. Таке обмеження також може застосовуватися й до суддів, однак після закінчення терміну його дії втрачені у зв`язку з цим обмеженням кошти необхідно компенсувати відповідними виплатами, оскільки суддівська винагорода є складовим елементом статусу судді, визначеного Конституцією України.

Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції, щодо визнання протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року, допомоги на оздоровлення при виході у щорічну основну відпустку, допомоги при виході у відставку, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року в розмірі 2102 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року суддівську винагороду в сумі 131 040, грн, допомогу на оздоровлення 9 240,00 грн, вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою 44 352,00 грн, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за спірний період суд зазначає наступне.

Так, за період з 1 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року відповідач Донецький апеляційний суд нараховував та виплачував ОСОБА_1 суддівську винагороду у розмірі 184 976грн., яка складалась з окладу 115 610грн та вислуги років 69 366грн, застосовуючи для розрахунку посадового окладу прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого становить 2102грн.

За вказаний період позивачці недоплачена суддівська винагорода в сумі 131 040грн, виходячи з наступного розрахунку:

Суддівська винагорода складається: з базового розміру посадового окладу 124850 грн (2270 грн (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено на 1 січня 2021 року) х 50 х 1,1 (регіональний коефіцієнт) + 74910 грн (60% посадового окладу), та становить 199760грн;

199760грн - 184976грн = 14784 грн.

З 1 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 недоплачено 118272грн (14784 грн х 8 місяців), та з 01 вересня 2021 року по 27 вересня 2021 року недоплачено 12768 грн (14784 грн : 22 р.дні =672 грн х19р.днів);

Всього: 118 272 грн + 12 768 грн = 131 040грн, що становить недоплачену суддівську винагороду за спірний період часу.

Враховуючи, що при виході у щорічну основну відпустку у 2021 році допомога на оздоровлення була виплачена виходячи із розміру базового посадового окладу 115610 грн, розмір недоплаченої допомоги на оздоровлення становить 9240грн (124850 грн - 115610 грн).

Вихідна допомога у зв`язку з відставкою мені виплачена в розмірі 3 місячних суддівських винагород 554928грн (184976грн х 3), розмір якої визначений застосовуючи для розрахунку базового посадового окладу прожитковий мінімум для працездатних осіб 2102 грн, тоді як повинно було виплачено згідно із законом, що визначає статус і гарантії позивача як судді апеляційного суду , у розмірі 599280грн (199 760грн х 3).

Отже розмір недоплаченої допомоги у зв`язку з відставкою становить 44 352 грн (599 280грн - 554 928грн).

Загальний розмір недоплати становить 184 632грн. який складається з недоплаченої суддівської винагороди за період з 1 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року 131 040грн. розміру недоплаченої допомоги на оздоровлення 9 240грн та розміру недоплаченої допомоги у зв`язку з відставкою 44 352грн яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 .

Однак, суд першої інстанції, правильно визначивши порушене право позивача на отримання належної суми суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги судді у зв`язку з відставкою невірно визначив суб`єкта, який має відновити це порушене право, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 148 Закону України № 1402-VIII, ДСА України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. Функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління ДСА України.

Статті 149 цього Закону передбачено, що суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

В силу частини 1 та 2 статті 22 Бюджетного кодексу України, за обсягом наданих повноважень розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

Головними розпорядниками бюджетних коштів є Державна судова адміністрація України.

Пунктами 2 та 4 частини 5 статті 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головний розпорядник бюджетних коштів: організовує та забезпечує на підставі Бюджетної декларації (прогнозу місцевого бюджету) та плану діяльності на середньостроковий період складання проєкту кошторису та бюджетного запиту і подає їх Міністерству фінансів України (місцевому фінансовому органу); затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством.

Згідно частини 1 статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Пунктом 2 цього Положення закріплено, що ДСА України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів.

Згідно пункту 3 Положення територіальні управління ДСА України є її територіальними органами.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону України № 1402-VIII, у зіставленні з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 22, частини 1 статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України.

З урахуванням статусу ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів та учасника бюджетного процесу у питаннях фінансування судової системи Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2020 року у справі № 280/788/19 дійшов висновку про правильність рішення судів у спорі «щодо розміру суддівської винагороди», яким зобов`язано ДСА України здійснити фінансування розпорядника коштів нижчого рівня з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого для виконання рішень судів на користь суддів, для проведення виплати судді недоотриманих сум суддівської винагороди.

З огляду на такий висновок Суду касаційної інстанції, предмету позову та встановлених у цій справі обставин, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року, допомоги на оздоровлення при виході у щорічну основну відпустку, допомоги при виході у відставку, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року в розмірі 2102 грн. та відновлення порушеного права шляхом стягнення відповідних сум саме з Державної судової адміністрації України

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах у справах 280/788/19, № 21-582а14, № 2а-19282/10/0570, № 240/2978/22, № 360/503/21, № 400/2031/21, 140/5481/22.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.

Здійснючі апеляційний розгляд справи в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що обумовлює часткове їх задоволення та зміну рішення суду першої інстанції з застосуванням ч.2 ст.5 КАС України.

Керуючись 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецького апеляційного суду на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 200/17942/21 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 200/17942/21 - змінити.

Викласти 2, 3, 4, 5 абзаци рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 200/17942/21 у наступній редакції:

«Визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо нарахування та виплати судді Донецького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року, допомоги на оздоровлення при виході у щорічну основну відпустку, допомоги при виході у відставку, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року в розмірі 2102 грн.

Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року суддівську винагороду в сумі 131 040грн (сто тринадцять тисяч сорок) гривень, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року допомогу на оздоровлення 9 240грн(дев`ять тисяч двісті сорок) гривень, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

Стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 недоплачену за період з 01 січня 2021 року по 27 вересня 2021 року вихідну допомогу судді у зв`язку з відставкою 44 352грн(сорок чотири тисячі триста п`ятдесят дві) гривні, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 200/17942/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв