Справа № 520/1625/21
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
за наслідками судового контролю у порядку ст.383 КАС України
04 грудня 2023 року справа № 520/1625/21

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021р. у справі №520/1625/21 позов було залишено без задоволення з тих мотивів, що: заявник проходив публічну службу на посаді прокурора не у штаті Офісу Генерального прокурора (далі за текстом Відповідач №1), не у штаті Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (далі за текстом Прокуратура обєднаних сил, Відповідач №2) та не у штаті Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону (далі за текстом - Прокуратура Центрального регіону, Відповідач №3), а у штаті Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері (серпень 2010р.-вересень 2014р.), у штаті військової прокуратури Харківського гарнізону сил антитерористичної операції, у штаті військової прокуратури Луганського гарнізону та у штаті військової прокуратури Луганського гарнізону Військової прокуратури об`єднаних сил (22.10.2018р.-28.01.2020р.); створена законодавцем з 16.07.2015р. правова колізія, за якою приписи ч.8 ст.81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII у редакції Закону України від 02.07.2015р. №578-VIII почали суперечити приписам ч.4 ст.83 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII підлягає розв`язанню за критерієм набуття чинності останнім у часі рівнозначним однопредметним актом тобто Законом України від 02.07.2015р. №578-VIII, а тому грошове забезпечення військовослужбовців, які проходять службу в органах прокуратури на прокурорсько-слідчих посадах повинно складатись виключно з посадового окладу та інших виплат, встановлених саме Законом України "Про прокуратуру" від 14.10.2014р. №1697-VII у редакції Закону України від 02.07.2015р. №578-VIII, а не інших актів права; вчиненню управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень з приводу нарахування і виплати на користь громадянина - публічного службовця коштів в оплату праці (служби) повинно передувати управлінське волевиявлення з приводу призначення та обчислення розміру відповідного платежу, що відбувається у спосіб видання окремого письмового розпорядчого акту, але заявником такого волевиявлення у межах спору оскаржено не було; за приписами п.1 ч.1 постанови КМУ від 22.09.2010р. №889 виключною компетенцією владного суб`єкта є вирішення питання про розмір призначення щомісячної додаткової грошової винагороди, котрий може коливатись від 0,1% місячного грошового забезпечення військовослужбовця до 100% місячного грошового забезпечення військовослужбовця.

При цьому, усупереч ч.2 ст.70 та ч.4 ст.161 КАС України, а також усупереч ч.3 ст.79 та ч.4 ст.162 КАС України учасниками спору не було подано до матеріалів справи доказів про те який саме суб"єкт владних повноважень у спірних правовідносинах здійснював призначення, обчислення, нарахування і виплату заробітної плати (грошового забезпечення) і складові елементи оплати праці (види грошового забезпечення) заявника у період 24.02.2015р.-28.02.2018р., що з огляду на мотиви прийняття окружним адміністративним судом указаного рішення не мало жодного юридичного значення для правильного вирішення спору по суті.

Однак, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.04.2021р. у справі №520/1625/21 було скасовано; позов було задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил щодо невиплати щомісячної додаткової грошової винагороди ОСОБА_1 ; зобов`язано Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018.

Ухвалою Верховного Суду від 30.09.2021р. було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Офісу Генерального прокурора на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21.

17.11.2021р. Харківським окружним адміністративним судом по справі №520/1625/21 був виданий виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.12.2021р. по ВП №679112984 було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2021р. у справі №520/1625/21.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.01.2022р. по ВП №679112984 було на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил було накладено 5.100,00грн. штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28.11.2022р. по ВП №679112984 було на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил було накладено 10.200,00грн. штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.01.2023р. по ВП №679112984 було закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2021р. у справі №520/1625/21 із направленням до Національної поліції України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення - умисне невиконання рішення суду.

Згідно із наданими у судовому засіданні поясненнями заявника постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.01.2023р. по ВП №679112984 про закінчення виконавчого провадження до суб`єкта владних повноважень вищого рівня або до суду не оскаржувалась, а відтак, є діючою.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 18.07.2022р. у справі №520/1625/21 було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21. (т.2 а.с.187-189).

26.07.2022р. до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява відповідача Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері обєднаних сил про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21. (т.2 а.с.196-200).

14.11.2022р. до Другого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача, у якій зазначено про наявність правових підстав для обчислення платежу за постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 або на рівні 60% місячного грошового забезпечення військовослужбовців за аналогією із військовослужбовцями Збройних Сил України, або на рівні 40-60% відсоткового значення премій військовослужбовців військових прокуратур. (т.2 а.с.222-224).

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2023р. у справі №520/1625/21 було відмовлено у задоволенні заяви Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил про роз`яснення постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21. (т.3 а.с.51-53).

17.05.2023р. до Харківського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява у порядку ст.383 КАС України, де викладена вимога про визнання протиправною бездіяльності, вчиненої відповідачем - Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону (Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил) на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2023р. у справі №520/1625/21 заява ОСОБА_1 , подану у порядку ст.383 КАС України була задоволена частково; визнана протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил з приводу невиконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21; заява ОСОБА_1 , подана у порядку ст.383 КАС України, у решті вимог була залишена без задоволення.

Постановою Другого апеляційного суду від 07.09.2023р. у справі №520/1625/21 була скасована ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2023р. у справі №520/1625/21, а справа була направлена до окружного адміністративного суду для продовження розгляду з тих мотивів, що: ч.6 ст.383 КАС України у разі наявності підстав для задоволення заяви безальтернативно передбачає прийняття окремої ухвали у порядку, визначеному ст.249 КАС України; судом не було з`ясовано чи діяла на час прийняття ухвали Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил з урахуванням вищенаведених наказів.

23.11.2023р. і 04.12.2023р. судом від Офісу генерального прокурора було отримано процесуальний документ, де серед численних доводів про фактичну незгоду із постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 викладено підсумовуючий аргумент про неможливість виконання цього судового рішення.

24.11.2023р. судом від органу прокуратури України із найменуванням Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону судом отримано додаткові пояснення, де указано, що будь-яких обов`язків на цей орган прокуратури постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 не покладалось.

Також судом від органу прокуратури України із найменуванням - Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону судом було отримано пояснення та додаткові пояснення, у яких викладена правова позиція стосовно правомірності правової поведінки цього органу прокуратури та відсутності підстав для висновку про ухилення від виконання рішення суду.

Вирішуючи по суті подану позивачем у порядку ст.383 КАС України заяву, суд виходить з таких підстав та мотивів. (т.3 а.с.62-67).

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

Стосовно реальних учасників спірних правовідносин

Пунктом 2 наказу Генерального прокурора України від 22.08.2014р. №76ш було утворено орган прокуратури України - Військову прокуратуру Центрального регіону України (на правах прокуратури області поза групою). (т.2 а.с.96).

Пунктом 3 наказу Генерального прокурора України від 22.08.2014р. №76ш було утворено Військову прокуратуру Харківського гарнізону (на правах міської прокуратури) у складі Військової прокуратури Центрального регіону України. (т.2 а.с.104).

Пунктом 2 наказом Генерального прокурора України від 17.08.2015р. №67ш у структурі та штатному розписі органу прокуратури - Військова прокуратура Центрального регіону України (на правах прокуратури області поза штатом) було ліквідовано Військову прокуратуру Харківського гарнізону. (т.2 а.с.113).

Пунктом 5 наказу Генерального прокурора України від 17.08.2015р. №67ш у системі органів військової прокуратури було утворено Військову прокуратуру сил антитерористичної операції (на правах регіональної прокуратури), у складі якої було утворено, зокрема, Військову прокуратуру Харківського гарнізону (на правах місцевої прокуратури) та Військову прокуратуру Луганського гарнізону (на правах місцевої прокуратури) (п.7 наказу Генерального прокурора України від 17.08.2015р. №67ш). (т.2 а.с.113-114).

Наказом Генерального прокурора від 08.05.2018р. №47ш Військова прокуратура сил антитерористичної операції була перейменована у Військову прокуратуру об`єднаних сил. (т.2 а.с.120).

Наказом Генерального прокурора від 05.02.2020р. №66 у редакції наказу Генерального прокурора від 22.02.2021р. №45 юридична особа - «Військова прокуратура Центрального регіону України» була перейменована у «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а юридична особа «Військова прокуратура об`єднаних сил» була перейменована у «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (т.3 а.с.202-203).

На подальший розвиток норм Закону України від 19.09.2019р. №113-ІХ наказом Генерального прокурора від 54 від 02.03.2021р. були утворені спеціалізовані прокуратури у військовій та оборонній сфері (на правах окружних), а наказом Генерального прокурора від 22.11.2021р. №370 були визначені межі територіальної юрисдикції, зокрема, Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері обєднаних сил.

Наказом Генерального прокурора від 17.03.2023р. №74 юридична особа «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Центрального регіону» (на правах обласної прокуратури) була перейменована на юридичну особу «Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Центрального регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а юридична особа - «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил» (на правах обласної прокуратури) була перейменована на юридичну особу - «Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону» (на правах обласної прокуратури) без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. (т.3 а.с.68-70).

Отже, у спірних правовідносинах орган прокуратури України із найменуванням «Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону», орган прокуратури України із найменуванням «Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил», орган прокуратури із найменуванням «Військова прокуратура об`єднаних сил» є одним і тим же субєктом права, а саме: органом прокуратури України, котрий п.5 наказу Генеральної прокуратури України від 17.08.2015р. №67ш був створений із назвою Військова прокуратура сил антитерористичної операції (на правах регіональної).

Виконавче провадження з примусового виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 було закінчено згідно із постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.01.2023р. по ВП №679112984

Станом на указану календарну дату 05.01.2023р. субєкт права, обтяжений обов`язком виконати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 діяв під найменуванням Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил і саме тому ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2023р. у справі №520/1625/21 було визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил з приводу невиконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21.

Подальше перейменування з 17.03.2023р. Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил у Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону не має жодного юридичного значення для правильного вирішення по суті порушеного заявником питання, позаяк у даному конкретному випадку згадані вище найменування є різними назвами одного і того ж органу прокуратури України.

Стосовно кваліфікації обставин фактичної дійсності у якості поважних причин невиконання рішення суду, котре набрало законної сили

Предметом спору у справі №520/1625/21 є оплата щомісячною додатковою грошовою винагородою у порядку постанови КМУ від 22.09.2010р. №889 часу служби заявника з 24.02.2015р. по 28.02.2018р. як військовослужбовця Збройних Сил України, який проходив військову службу на посадах прокурорів.

За матеріалами справи у період 01.09.2004р.-27.06.2008р. заявник у якості студента навчався у Національній юридичній академії імені Ярослава Мудрого, наказом Міністерства оборони України від 13.06.2009р. №457 заявник був прийнятий на військову службу за контрактом, зарахований до списків Збройних Сил України, відряджений до Генеральної прокуратури України із залишенням на військовій службі, у період 01.09.2008р.-13.06.2009р. заявник проходив військову службу на посаді помічника Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону, у період 07.07.2011р.-14.08.2012р. заявник проходив військову службу на посаді старшого слідчого Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону, 26.07.2012р. згідно з наказом Міністерства оборони від 26.07.2012р. №599 заявник був звільнений з військової служби у запас на підставі п. "г" ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", у період 15.08.2012р.-18.02.2013р. заявник проходив публічну службу на посаді прокурора Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України, у період 19.02.2013р.-31.08.2014р. заявник проходив публічну службу на посаді старшого прокурора Харківської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України, у період 01.09.2014р.-23.02.2015р. заявник проходив публічну службу на посаді старшого прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону ї прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері Центрального регіону України.

Наказом Міністра оборони України від 23.02.2015р. №111 заявник був прийнятий на військову службу у Збройних Силах України за контрактом.

Наказом Військового прокурора Центрального регіону України від 24.02.2015р. №208о/с заявник був призначений на посаду старшого прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України.

У період 24.02.2015р.-05.07.2015р. заявник проходив військову службу на посаді старшого прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України.

У період 06.07.2015р.-19.08.2015р. заявник проходив військову службу на посаді прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України.

Наказом Військового прокурора сил антитерористичної операції від 19.08.2015р. №9к заявник був призначений на посаду прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону сил антитерористичної операції.

У період 19.08.2015р.-21.10.2018р. заявник проходив військову службу на посаді старшого прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України.

Наказом Військового прокурора об`єднаних сил від 16.10.2018р. №323к заявник був призначений на посаду прокурора Військової прокуратури Луганського гарнізону об`єднаних сил.

Наказом Міністерства оборони України від 04.01.2020р. №4 заявника було звільнено з військової служби у запас згідно з п.п. "г" п.2 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов"язок та військову службу".

Наказом в.о. Військового прокурора об"єднаних сил від 22.01.2020р. №67к заявника було звільнено з посади з 28.01.2020р. та виключено із списків особового складу з 28.01.2020р.

Отже, у період часу 24.02.2015р.-18.08.2015р. заявник проходив службу на посадах прокурора в органі прокуратури, котрий у подальшому був трансформований у Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Центрального регіону, а у період часу 19.08.2015р.-28.02.2018р. заявник проходив службу на посадах прокурора в органі прокуратури, котрий у подальшому був трансформований у Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Згідно із наданим представником Офісу Генерального прокурора аркушем паперу без будь-яких підписів та реквізитів із найменуванням - "Витяг з біографічної довідки ОСОБА_1 " у період 02.2015р.-07.2015р. заявник обіймав посаду прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України, у період 07.2015р.-08.2015р. заявник обіймав посаду прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону Центрального регіону України, у період 08.2015р.-05.2018р. заявник обіймав посаду прокурора Військової прокуратури Харківського гарнізону сил антитерористичної операції.

Судом достеменно з"ясовано, що у межах спірних правовідносин постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 набрала законної сили, була отримана Відповідачем №2 - Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил.

Згідно з наданою на вимогу суду довідкою від 04.01.2018р. підтверджені ті обставини, що 04.01.2018р. Військова прокуратура сил антитерористичної операції у якості розпорядника бюджетних коштів була внесена до Єдиного реєстру розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів. (т.4 а.с.64).

Відповідно до листа Офісу Генерального прокурора від 28.12.2022р. №21-2328вих-22 Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сері об"єднаних сил (розпорядник нижчого рівня) до Офісу Генерального прокурора (головний розпорядник) про внесення змін до кошторису з метою виконання судового рішення у справі №520/1625/21 не зверталася. (т.3 а.с.90-92).

Листом Офісу Генерального прокурора від 17.03.2023р. №1601-23 на запит Відповідача №2 Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері обєднаних сил було повідомлено про неможливість нарахування і виплати щомісячної додаткової грошової винагороди за постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21. (т.3 а.с.110-116).

Доказів про направлення Відповідачем №2 - Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері обєднаних сил (тобто Відповідачем №2) будь-яких інших запитів з питання порядку та способу виконання постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 учасниками спору до суду не подано.

Разом із тим, суд вважає, що у спірних правовідносинах обов`язок Відповідача №2 Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (з 17.03.2023р. перейменованої на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Східного регіону) стосовно виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 прямо витікає із приписів ч.1 ст.129-1 Конституції України та факту існування такого, що набрало законної сили рішення суду і виконання такого обов`язку не може бути поставлено у залежність від правової позиції Офісу Генерального прокурора або від наявності чи відсутності фінансування, або від наслідків дії будь-яких інших факторів, котрі в частині виконання рішення суду про нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди у порядку постанови КМУ від 22.09.2010р. №889 можуть бути нівельовані завдяки вжиттю комплексу належних організаційно-правових заходів.

Судом з матеріалів справи не виявлено існування нездоланних та непереборних перешкод у вчиненні Відповідачем №2 - Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Східного регіону) управлінського волевиявлення з приводу нарахування на користь заявника хоча б будь-якого розумно прийнятного платежу за постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21.

Окрім того, на неодноразові вимоги суду будь-яких доказів як реального виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 (в частині проведення нарахування), так і прагнення (у спосіб вжиття організаційно-розпорядчих заходів) до створення умов, необхідних для виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 (в частині проведення нарахування) жоден із відповідачів - суб`єктів владних повноважень (котрі є сторонами у справі №520/1625/21) не подав.

Усі посилання Відповідача №2 - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону) з приводу фізичної неспроможності та неможливості виконати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 по суті зводяться до незгоди і цим судовим актом, що у силу ст.ст.6, 8, 19, 129-1 Конституції України є явно та очевидно неприпустимим і свідчить про прояв управлінського свавілля.

Згідно з ст.1291 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Як то указано у ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 1 ст.370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

За приписами ч.2 ст.372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

У межах спірних правовідносин орган прокуратури України - Відповідач №2 - Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (перейменований з 17.03.2023р. у Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Східного регіону) обставин отримання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 не заперечував, із обставинами існування виконавчого провадження з примусового виконання цього рішення був достеменно обізнаний.

Водночас із цим, усупереч переліченим нормам права Відповідачем №2 - Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил як суб`єктом права, на якого було покладено обов`язок виконання судового акту, що набрав законної сили, не було вчинено взагалі жодних адекватних і юридично спроможних діянь, спрямованих на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21, попри те, що указане рішення суду набрало законної сили.

Кваліфікуючи реально вчинене у спірних правовідносинах управлінське волевиявлення саме названого суб`єкта владних повноважень, суд виходить із того, що за загальним правилом під рішенням суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмовий акт, під дією суб`єкта владних повноважень слід розуміти вчинок посадової/службової особи, під бездіяльністю суб`єкта владних повноважень слід розуміти невиконання обов`язків, під відмовою суб`єкта владних повноважень слід розуміти письмово зафіксоване діяння з приводу незадоволення звернення приватної особи.

При цьому, за змістом правових позицій постанови Верховного Суду від 03.06.2020р. у справі №464/5990/16-а та постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2022р. у справі №9901/276/19 протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є зовнішня форма поведінки (діяння) органу/посадової особи у вигляді неприйняття рішення (нездійснення юридично значимих дій) у межах компетенції за наявності фізичної змоги реалізувати управлінську функцію.

Оцінивши добуті по справі докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-78, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що характер, форма та зміст правової поведінки Відповідача №2 - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил відносно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 підлягає кваліфікації саме у якості протиправної бездіяльності.

Згідно з ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Відповідно до ч.6 ст.383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.249 КАС України передбачено, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

За приписами ч.4 ст.249 КАС України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.

Відповідно до ч.5 ст.249 КАС України з метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

Отже, положеннями ст.249 КАС України не передбачено безумовних та беззастережних повноважень суду на покладання на учасника суспільних відносин відповідача як сторону адміністративної справи будь-яких вказівок, відмінних від усунення виявлених порушень закону та понад обсяг обов`язків за резолютивною частиною рішення суду, а тому як визначення способу і порядку виконання рішення суду, так і зміна способу і порядку виконання рішення суду відповідно до ст.249 КАС України є об`єктивно неприпустимим заходом судового контролю.

Згідно з п.1 ч.6 ст.246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині указується про порядок і строк виконання рішення.

У даному конкретному випадку реалізація цієї норми процесуального закону знаходиться поза межами повноважень Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно з ч.1 ст.254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

У даному конкретному випадку реалізація цієї норми процесуального закону знаходиться поза межами повноважень Харківського окружного адміністративного суду.

Згідно з ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

У даному конкретному випадку реалізація цієї норми процесуального закону знаходиться поза межами повноважень Харківського окружного адміністративного суду.

Статтею 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як то указано, ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За приписами ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1 ст.8); Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.2 ст.8).

Відповідно до ч.1 ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як то указано у ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з ч.1 ст.34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд може приймати заяви від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб, які вважають себе потерпілими від допущеного однією з Високих Договірних Сторін порушення прав, викладених у Конвенції або Протоколах до неї. Високі Договірні Сторони зобов`язуються не перешкоджати жодним чином ефективному здійсненню цього права.

Суд вважає, що у спірних правовідносинах постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 підтверджено право заявника на майно у розумінні ст.1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, котре усупереч ст.129-1 Конституції України, ч.2 ст.13 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів", ч.2 ст.14 і ч.1 ст.370 КАС України порушене протиправною бездіяльністю Відповідача №2 - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Східного регіону).

Оскільки Відповідачем №2 - Спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (з 17.03.2023р. перейменованої на Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері Східного регіону) у ході розгляду справи не подано достатніх доказів вжиття реально можливих, ефективних та дієвих заходів організаційно-правового характеру, спрямованих на дійсне виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21, а натомість невиконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 фактично зумовлено суто незгодою із застосуванням апеляційним адміністративним судом відповідних норм права, то подана позивачем у порядку ст.383 КАС України заява підлягає задоволенню у спосіб постановлення ухвали у порядку ст.249 КАС України.

З викладених вище міркувань суд не знаходить правових підстав для обтяження Відповідача № 2 - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (перейменованого з 17.03.2023р. на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону) у порядку ст.249 КАС України жодними іншими обов`язками понад обсяг обов`язків, установлених резолютивною частиною постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21.

Оскільки спір виник у сфері оплати праці державного службовця, де стан реалізації управлінської функції суб`єктом владних повноважень - органом фінансового забезпечення не може бути виправлений імперативними веліннями адміністративного органу вищого рівня, то даний процесуальний документ підлягає направленню саме до Відповідача № 2 - Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (перейменованого з 17.03.2023р. на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону) як до суб`єкта права, на котрого постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21 було покладено одноособовий обов`язок нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 24.02.2015 по 28.02.2018.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін; інших джерел здобуття обєктивних даних про обставини спірних правовідносин не знайшов.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.2-12, 44, 45, 241-243, 248, 249, 255, 295, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , подану у порядку ст.383 КАС України - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (з 17.03.2023р. перейменованої на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону) з приводу невиконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021р. у справі №520/1625/21.

Зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил (з 17.03.2023р. перейменовану на Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону) повідомити Харківський окружний адміністративний суд про виконання цієї окремої ухвали протягом 1 місяця від календарної дати виготовлення (складання) повного тексту цього судового рішення.

Роз`яснити, що ухвала у повному обсязі була складена у порядку ч.3 ст.243 КАС України - 04.12.2023 року; набирає законної сили з моменту прийняття (підписання); підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати прийняття.

Суддя А.В. Сліденко