Справа № 320/4152/22
Суддя: Парненко В.С.
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 року справа №320/4152/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

04.05.2022 до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 11 січня 2022 року №05 "Про відмову у призначенні пенсії";

- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи на посаді машиніста вагон-вагів, зайнятого в тунелях і підбункерних приміщеннях Комунарському металургійному комбінаті з 8 липня 1988 року по 31 липня 1994 року та - на посаді слюсаря-ремонтника в Комунарському металургійному комбінаті з 21 серпня 1987 року по 7 липня 1988 року;

- зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 14 Закону України від 5 листопада 1991 р. №1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" з 4 січня 2022 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Зокрема, приймаючи рішення стосовно відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на те, що підприємство, яке видало йому довідки, знаходиться на непідконтрольній українській владі території, пенсійний орган діяв безпідставно та необґрунтовано, що стало наслідком порушення його прав та інтересів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду 29.06.2022 (суддя Журавель В.О.) відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання (у письмовому провадженні).

Рішенням Вищої ради правосуддя від 01.05.2023 за № 949/0/15-23 ОСОБА_2 було звільнено з посади судді Київського окружного адміністративного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Приймаючи до уваги предмет позову та суб`єктний склад учасників, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10.11.2023 прийнято суддею Київського окружного адміністративного суду Парненко В.С. до свого провадження адміністративну справу та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні законні підстави, оскільки відсутній необхідний страховий стаж на пільгових умовах. Зауважено, що надана довідка про підтвердження пільгового стажу видана підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, а тому провести перевірку первинних документів, на підставі яких видавалась довідка, немає можливості, а отже така довідка не може бути врахована для призначення пенсії на пільгових умовах.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що 04.01.2022 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до відповідача через Бориспільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

До заяви ОСОБА_1 надано наступні документи: копії паспорта, ідентифікаційного коду, свідоцтва про народження, трудової книжки та довідку №016-912 від 24.08.2021 року про підтвердження трудового стажу, видану філіалом №12 ЗАТ «Внешторгсервіс» .

Згідно з записами в трудовій книжці та довідками №016-912 від 24.08.2021 року, №016-1445 від 12.08.2021 р. ОСОБА_1 працював на Комунарському металургійному комбінаті в періоди:

- 21.08.1987 - 08.02.1988 - в доменному цеху №1 - слюсарем по ремонту металургійного обладнання 4 розряду;

- 09.02.1988 - 07.07.1988 - в доменному цеху №1 - слюсарем по ремонту металургійного обладнання 5 розряду, що передбачено Списком №2 розділ 4 підрозділ 1 п.а, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 N1173;

- 08.07.1988 р. - 31.07.1994 р. - в доменному цеху №1 - машиністом вагон-вагів, занятим в тунелях та у підбункерному приміщенні на тепляках 6 розряду що передбачено Списком №1 розділ 3 підрозділ 1 пункт 1030100а код КП 13596, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

У довідці про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії від 24.08.2021 за №016-912 зазначено, що позивач працював на займаних посадах повний робочий день. Інформація про знаходження позивача у відпустках без збереження заробітної плати відсутня.

Згідно з довідкою №016-01 від 04.01.2021 р., Комунарський металургійний комбінат на підставі наказу від 30.01.1992р. №60 був перейменований в Алчевський державний металургійний комбінат.

Згідно з Наказом Міністерства промисловості України від 10.03.1994 р №58, на підставі наказу по комбінату від 14.06.1994 за №270 Алчевський державний металургійний комбінат було перейменовано у відкрите акціонери товариство «Алчевський державний металургійний комбінат», а рішенням зборів акціонерів від 08.04.2011р. перетворено в Публічне акціонерне товариство «Алчевський металургійний комбінат».

Так, Наказом від 16.09.1994 р. №418 Генерального директора Алчевського державного металургійного комбінату «Про підтвердження права на пільгове призначення пенсій за Списками №1 і 2», виданим внаслідок атестації робочих місць, встановлено Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посади працівникам, яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Спискам №1 і №2. Зазначеним наказом атестовані за списком №1 професії слюсар ремонтник та машиніст вагон-вагів, занятий в тунелях та у підбункерном приміщенні.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київські області від 11 січня 2022 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах. Підставою для відмови у рішенні зазначено, що за доданими до заяви документами до пільгового стажу згідно пільгової довідки №016-912 від 24.08.2021 року не зараховано період роботи з 21.08.1987 по 07.07.1988 та з 21.08.1987 по 31.07.1994 рік, оскільки дана пільгова довідка, що підтверджує пільговий стаж роботи за списком №2 в філії №12 ЗАО «Внешторгсервіс» м. Алчевськ знаходиться на території, яка згідно Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування», віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. Зважаючи на зазначені обставини, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком по Списку №2 відповідно до ст. 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-1V «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю страхового та пільгового стажу.

Не погоджуючись з діями пенсійного органу звернулась із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною першою статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (із змінами та доповненнями, далі - Закон № 1058-IV) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, визначено перелік документів, що додаються до заяви про призначення пенсії.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, які дають право на отримання пільгової пенсії.

Судом установлено, що підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу на пільгових умовах стало неприйняття відповідачем довідок про заробітну плату, уточнюючі пільговий характер роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданих філією №12 ЗАТ "Зовнішторгсервіс" (який є розпорядником ВАТ "Алчевський металургійний комбінат"), оскільки дане підприємство зареєстровано на непідконтрольній українській владі території.

Щодо таких доводів відповідача, що підприємство, яке видало спірні довідки, знаходиться на території, яка непідконтрольна українській владі, а тому врахувати при призначенні пенсії довідку неможливо, оскільки зазначена довідка є недійсною та не створює жодних правових наслідків, суд виходить з наступного.

Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення Антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.

Абзацом 2 статті 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 № 405/2014.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України" м. Донецьк є територією проведення антитерористичної операції.

Суд звертає увагу на те, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади. На теперішній час на законодавчому рівні відсутня така обов`язкова умова як перереєстрація підприємств на територію, підконтрольну українській владі.

Суд враховує при цьому і п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595 (із змінами та доповненнями) «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства», яким обумовлено:

3. Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити:

до 1 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Суд також зазначає, що діючим законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не встановлено, що необхідною умовою для прийняття та врахування пенсійними органами документів для призначення/розрахунку пенсії є можливість перевірити оригінали документів, на підставі яких видавалася довідка.

З огляду на викладене, через те, що відповідач позбавлений можливості провести перевірку відповідності записів спірної довідки первинним документам, не можна покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки ця довідка містить усі необхідні реквізити та відомості.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неврахування довідок, виданою філією №12 ЗАТ "Зовнішторгсервіс" (який є розпорядником ВАТ "Алчевський металургійний комбінат".

Відповідачем не надано суду жодних доказів, що дані, які є в спірних довідках, містять неправдиві або недостовірні дані. В судовому порядку вказані довідки недійсними також не визнавались, підприємствами не відкликані.

Таким чином, спірні довідки, які видані позивачу, відповідають вищезазначеним вимогам ст. 40 Закону № 1058 та відповідають записам в трудовій книжці ОСОБА_1 , який працював на Комунарському металургійному комбінаті в періоди: 21.08.1987 - 08.02.1988 - в доменному цеху №1 - слюсарем по ремонту металургійного обладнання 4 розряду; 09.02.1988 - 07.07.1988 - в доменному цеху №1 - слюсарем по ремонту металургійного обладнання 5 розряду, що передбачено Списком №2 розділ 4 підрозділ 1 п. а, затвердженим Постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 N1173; 08.07.1988 р. - 31.07.1994 р. - в доменному цеху №1 - машиністом вагон-вагів, занятим в тунелях та у підбункерному приміщенні на тепляках 6 розряду що передбачено Списком №1 розділ 3 підрозділ 1 пункт 1030100а код КП 13596, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162.

Разом з цим, Суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював на роботах зі шкідливими умовами праці.

Те, що пенсійний орган через проведення АТО позбавлений можливості провести перевірку відповідності записів довідок первинним документам, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідки містять усі необхідні реквізити та відомості.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2022 у справі № 243/4336/17.

Зважаючи на обставини справи, суд вважає, що порушення прав позивача відбулося внаслідок протиправної відмови відповідача у прийнятті спірних довідок при вирішенні питання про призначення пенсії на пільгових умовах. Отже, такі дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу, пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправними, а рішення відповідача, підлягає скасуванню.

Водночас, ефективним способом порушеного права у даному випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, щодо позовних вимог призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Обмежуючим фактором для рішень представників влади згідно з визначенням владних дискреційних повноважень є закон і справедливість.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Комітетом Ради 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та враховує положення Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень , прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, пунктом 4 частини 1 статті 5 КАС України передбачено, що адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві з застосуванням слова може.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачу відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями і суд, захищаючи права та свободи особи, не може перебирати на себе функції інших органів державної влади, та втручатися в делеговані повноваження.

Отже, вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію та здійснити виплату не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72 та частин 1, 2, 5 статті 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. Враховуючи задоволення позову частково, на користь позивача слід присудити судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань, призначених для Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у розмірі 496,20 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, cуд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 11 січня 2022 року за №05 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з врахуванням відомостей згідно з довідок №016-912 від 24.08.2021. №016-1445 від 12.08.2021, №016-01 від 24.08.2021 виданих ЗАО «Внешторгсервис» Филиал №12 Луганская народная республіка.

В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Андрія Саєнка, буд. 10; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Парненко В.С.