Справа № 420/25936/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Гарнізонної військово- лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, третя особа Військово-медичний клінічний центр Південного регіону клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Міністерства оборони України, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Гарнізонної військової лікарської комісії при військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, третя особа Військово-медичний клінічний центр Південного регіону клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги Міністерства оборони України, про визнання протиправною та скасування постанови Гарнізонної військової лікарської комісії при військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, яка оформлена ВЛК від 19.04.2023 № 3455, про визнання ОСОБА_1 обмежено придатним; зобов`язання Гарнізонну військову лікарську комісію при військово-медичному клінічному центрі Південного регіону здійснити повторний медичний огляд ОСОБА_1 та прийняти рішення, згідно вимог чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 02.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 , 1969 року народження, у Збройні Сили призвано Миколаївським РТЦК та СП Миколаївської області у листопаді 2022 року на посаду командира відділення та останній огляд ВЛК та постанова за його результатами, оформлений довідкою ВЛК від 19.03.2023 №3455. Як вказав позивач, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Недостатність АК II ст. з регургітацією II ст. Гіпертонічна хвороба І ст. СН0. Розповсюджений міжхребцевий остеохондроз на рівні Тh5-Тh9, деформуючий спондильоз на рівні С4-С6. Тh11-Тh12 L4-L5, аномалія Кімерлі з больовим синдромом та незначним порушенням функції. Хронічний диско генний попереково-крижовий 1.5-81 радікуліт ліворуч з незначним порушенням функції. Наслідки лівобічної нижньочасткової пневмонії з витоком у пневмофіброз S8 лівої легені. ЛН0. Пресбіопія обох очей Захворювання, ТАК, пов`язані з проходження військової служби. На підcтаві статей 38-Б, 39-В, 23-В, 64-В графи II розкладу хвороб, графи - ТДВ - обмежу придатний до військової служби (не придатний до служби у високо мобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах. Придатний служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах). Позивач зазначив, що позовні вимоги обґрунтовуються тим, що окрім виявленого оглядом ВЛК та зазначеного у оскаржуваній постанові, він страждає на ряд супроводжуючих хвороб, що унеможливлює несення служби в лавах ЗС належним чином, та таким чином, який би не завдавав йому особливих фізичних страждань. Позивач, посилаючись на положення Положення №402, Постанови №352 вказав, що він всупереч вказаним положенням не проходив усі огляди, не здавав відповідні аналізи, медичні документи з поліклінік та лікувальних закладів за місцем проживання та перебування не затребувались, під час огляду не використовувались, що свідчить про формальний підхід лікарів до проведення огляду.

02.11.2023 до суду від Гарнізонної військово - лікарської комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами позивача та просив суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач зазначив, що на медичний огляд ГВЛК ВМКЦ ПР для визначення ступеню придатності до військової служби позивач був направлений командиром військової частини НОМЕР_1 та Гарнізонна ВЛК ВМКЦ ПР, яка оглядала позивача 19.04.2023 року після закінчення обстеження та винесла висновок щодо обмеженої придатності до військової служби, проведена у суворій відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402«Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України» як належною інстанцією, наділеною відповідними повноваженнями згідно з чинним законодавством. Відповідач вказав, що згідно зі складеною довідкою № 3455 від 19.04.2023 року з зазначенням діагнозів та встановленням причинного зв`язку зазначено: «Недостатність АК II ст. з регургітацією II ст., Гіпертонічна хвороба І ст. СН0, Розповсюджений міжхребцевий остеоходроз на рівні Тh5-Тh9, деформуючий спондильоз на рівні С4-С6. Тh11-Тh12, L4-L5, аномалія Кімерлі з больовим синдромом та незначним порушенням функції, Хронічний дискогенний попереково-крижовий 65-81радикуліт ліворуч з незначним порушенням функції, Наслідки лівобічної нижньочасткової пневмонії з витоком у пневмофіброз S8 лівої легені. ЛН0, Пресбіопія обох очей. Захворювання, ТАК, пов язані з проходженням військової служби. На підставі статей 38-б, 39-в, 23-в, 64-в графи II Розкладу хвороб графи ТДВ « - »:Обмежено придатний до військової служби.» (Непридатний до служби у високо мобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец.спорудах. Придатний до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах)». Відповідач зазначив, що жодних підстав стверджувати, що ГВЛК ВМКЦ ПР як відповідачем було допущено порушення вимог чинного законодавства при проведенні процедури ВЛК та правомірності винесення експертного висновку щодо придатності позивача, оформлення його результатів довідкою ВЛК не має та не може бути. Відповідач, посилаючись на норми діючого законодавства та те, що представником позивача не надано жодних доказів щодо порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, а замість цього допущено ряд суттєвих помилок при складанні адміністративного позову в частині аргументів на користь позивача, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.11.2022 №152 зараховано з 11.11.2022 до списків особового складу та на всі види забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 , сапером 2 інженерно - саперного відділення інженерно - саперного взводу Військової частини НОМЕР_1 (а.с.13).

Гарнізонною військово - лікарською комісією Військово-медичного клінічного центру Південного регіону складено довідку від 19.04.2023 №3455 згідно якої, 19.04.2923 здійснено медичний огляд ВЛК. Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання: Недостатність АК II ст. з регургітацією II ст., Гіпертонічна хвороба І ст. СН0, Розповсюджений міжхребцевий остеоходроз на рівні Тh5-Тh9, деформуючий спондильоз на рівні С4-С6. Тh11-Тh12, L4-L5, аномалія Кімерлі з больовим синдромом та незначним порушенням функції, Хронічний дискогенний попереково-крижовий 65-81радикуліт ліворуч з незначним порушенням функції, Наслідки лівобічної нижньочасткової пневмонії з витоком у пневмофіброз S8 лівої легені. ЛН0, Пресбіопія обох очей. Захворювання, ТАК, пов язані з проходженням військової служби. На підставі статей 38-б, 39-в, 23-в, 64-в графи II Розкладу хвороб графи ТДВ « - »:Обмежено придатний до військової служби.» (Непридатний до служби у високо мобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец.спорудах. Придатний до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах)»(а.с.4).

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Частинами 1, 2 ст.1 Закону № 2232-XII встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Пунктом 1 ч.2 ст.2 Закону № 2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, що додається.

Відповідно до п.1.1 глави І розділу I Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно із п. 2.6.1. Положення №402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК високомобільних десантних військ; ВЛК військових комісаріатів; ВЛК територіального центру комплектування (далі - ВЛК ТЦК); ВЛК цивільного лікувального закладу з правами госпітальної ВЛК.

Відповідно до пункту 6.6 глави 6 розділу II Положення №402 військовослужбовці оглядаються ВЛК у військових лікувальних закладах за територіальним принципом. Військовослужбовці, крім того, оглядаються ВЛК за місцем лікування, навчання, перебування у відрядженні, за місцем проведення відпустки.

Відповідно до положень пункту 6.8, 6.9 глави 6 розділу II Положення №402 на осіб, які проходять медичний огляд амбулаторно, заводиться Картка обстеження та медичного огляду, при стаціонарному огляді - історія хвороби. Огляд військовослужбовців обов`язково проводиться хірургом, терапевтом, невропатологом, окулістом, оториноларингологом (військовослужбовців-жінок - гінекологом), а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей. Обов`язково виконуються загальні аналізи крові та сечі, ЕКГ-дослідження, флюорографічне дослідження органів грудної клітини. Потребу в додатковому обстеженні визначають лікарі за медичними показаннями. Огляд вказаними лікарями військовослужбовців, направлених на ВЛК для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або у звільненні від виконання службових обов`язків, проводиться за медичними показаннями.

При медичному огляді військовослужбовців метод індивідуальної оцінки придатності їх до військової служби повинен застосовуватись у кожному випадку. ВЛК враховує їх вік, освіту, військовий фах, підготовку, досвід, фактичну працездатність, спрямованість до подальшого проходження військової служби, думку командування і начальника медичної служби військової частини, викладені у службовій та медичній характеристиках, та можливість подальшого проходження військовослужбовцем військової служби на посаді, яка найбільше відповідає стану його здоров`я.

З аналізу вказаних норм вбачається, що до військовослужбовця, що вже проходить військову службу розповсюджуються положення частина 6 розділу ІІ Положення №402, та при огляді вказаних військовослужбовців, направлених на ВЛК для вирішення питання про потребу у відпустці за станом здоров`я або у звільненні від виконання службових обов`язків, огляд відповідних лікарів проводиться за медичними показаннями.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вказав, що він не проходив усі огляди, не здавав відповідні аналізи, медичні документи з поліклінік та лікувальних закладів за місцем проживання та перебування не затребувались, під час огляду не використовувались, в той же час, з урахуванням частини 6 розділу ІІ Положення №402, позивачем не вказано та не доведено жодним доказами та обґрунтуваннями який огляд та яких відповідних лікарів не було проведено, за відповідними медичними показаннями.

При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3) - пункт 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення №402.

Виходячи з наведених правових норм в їх сукупності, а також положень Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді по суті спору в адміністративних справах, у яких оспорюються рішення лікарських комісій, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому така оцінка виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суди вправі перевіряти законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку.

Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

З огляду на визначений позивачем предмет спору у цій справі, суд перевіряє законність перегляду постанови військово-лікарської комісії виключно в межах дотримання процедури її ухвалення.

Враховуючи викладене та те, що судом не встановлено, а позивачем не доведено порушення процедури ухвалення постанови про визнання ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби, як особи яка проходила військову службу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною та скасування постанови Гарнізонної військової лікарської комісії при військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, яка оформлена ВЛК від 19.04.2023 №3455, про визнання ОСОБА_1 обмежено придатним; зобов`язання Гарнізонну військову лікарську комісію при військово-медичному клінічному центрі Південного регіону здійснити повторний медичний огляд ОСОБА_1 та прийняти рішення, згідно вимог чинного законодавства України.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра

.