Справа № 300/4946/23
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2023-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" грудня 2023 р. справа № 300/4946/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про
зобов`язання Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області призначити та здійснити нарахування і виплату з 18.05.2023 пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до стажу період роботи з 02.02.2000 по 01.01.2004 в подвійному розмірі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Головне управління ПФУ в Київській області надало суду відзив на адміністративний позов. Згідно відзиву відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив. Відзив мотивовано тим, що на момент звернення до територіального органу пенсійного фонду позивач не набула права на пенсійну виплату, оскільки не набула необхідного пільгового стажу. Представник відповідача просив суд в задоволенні позову відмовити (а.с. 38-42).
Головне управління ПФУ в Івано-Франківській області надав суду відзив на адміністративний позов. Згідно відзиву відповідач щодо задоволення позовних вимог заперечив. Відзив мотивовано тим, що у Головного управління відсутні правові підстави для проведення перерахунку пенсії позивачу оскільки нею на момент звернення із заявою не досягнуто необхідного віку. Щодо зарахування пільгового стажу зазначено, що підставою для не зарахування стажу роботи ОСОБА_1 в Долинському протитуберкульозному диспансері у подвійному розмірі є відсутність правової норми в Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відсутність обов`язку враховувати статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.
Згідно записів трудової книжки та уточнюючої довідки від 18.04.2023 №264 позивач працює з 02.02.2000 по 31.08.2021 в Долинському протитуберкульозному диспансері за професією молодша медична сестра (палатна), що передбачена Списком №2 розділ 24 підрозділ «а» (а.с. 8-15).
ОСОБА_1 звернулась до Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області з заявою від 18.05.2023 про призначення пенсії на пільгових умовах.
До заяви позивачем додано трудову книжку, довідку КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 18.04.2023 №261, довідку КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 18.04.2023 №264 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пільгової пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за період з 02.02.2000 по 31.08.2021, виписка з наказу КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 31.12.1999 №53 «Про атестацію робочих місць», наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 11.07.2002 №78 «Про атестацію робочих місць за умовами праці», висновок Державної експертизи умов праці від 03.04.2003 №838, наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 12.03.2007 №15а/1 «Про підтвердження права на пільгове забезпечення», висновок Долинського протитуберкульозного диспансеру від 12.03.2007, наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 03.02.2012 «Про підтвердження права на пільгове забезпечення», висновок Державної експертизи умов праці від 21.02.2012 №913/2, наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 25.01.2017 №101-о «Про атестацію робочих місць за умовами праці», наказ Долинського протитуберкульозного диспансеру від 24.02.2017 №103-о «Про підтвердження права на пільгове забезпечення», лист Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.03.2017 №06-18/15-10/2055.
При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.
Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон №1058-IV).
Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, регламентуються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-VI від 28.12.2007 року (далі - Закон № 1058-VI) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється Порядком застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (36-2003-п) (далі - Списки) при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).
Відповідно до п. 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
За приписами пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Пунктом 10 Порядку № 383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.
У цій справі спір між сторонами виник у зв`язку з відмовою позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через незарахування до пільгового стажу періоду роботи з 02.02.2000 по 31.08.2021, оскільки на думку пенсійного органу довідка №264 від 18.04.2023 не відповідає формі, затвердженій додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів ній, таким чином на час звернення заявниця не набула необхідного пільгового стажу.
З вказаного приводу суд зазначає наступне.
Згідно записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , з 02.02.2000 по 31.08.2021 працювала у в Долинському протитуберкульозному диспансері.
Так, згідно запису 5 позивач 02.02.2000 прийнята на посаду санітарки.
Згідно виписки з наказу КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 31.12.1999 №53 «Про атестацію робочих місць» підтверджено право на пільгову пенсію на підставі рішення атестаційної комісії за списком №2 робоче місце санітарки (а.с. 16).
01.05.2001 позивач переведена на посаду дезінфектора.
Згідно запису №7 від 28.08.2001 на підставі рішення атестаційної комісії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по списку №2 дезіфектора.
Як встановлено судом із змісту оскаржуваного рішення до спеціального стажу період роботи на посаді дезінфектора не врахований, оскільки ця посада відсутня в переліку посад, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Суд зазначає, що пунктом 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909, встановлено, що до закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років віднесені, зокрема, наступні заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри; та наступні посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). У свою чергу, безпосередньо Переліком не визначено, які посади відносяться чи не відносяться до середнього медичного персоналу.
Водночас, суд дійшов висновку, що посада дезінфектора належала до середнього медичного персоналу, що прослідковується з інших нормативних актів, які були чинними протягом періоду роботи позивача на даній посаді.
Зокрема, відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.1993 №229, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.1993 за №198 "Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників закладів охорони здоров`я та соціального захисту населення" (який втратив чинність 11.04.2001), посада "дезинфектор" має тарифний розряд 10 серед тарифних розрядів середнього медичного персоналу (пункт 3.4 розділу 2).
Крім цього відповідно до пунктів 2.3.4, 2.22 Наказу Міністерства охорони здоров`я України N 161/137 від 06.04.2001, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 11 квітня 2001 р. за N 333/5524 посада дезінфектора віднесена до посад середнього медичного персоналу.
Згідно запису № 8 від 17.07.2003 позивач переведена на посаду молодшої медичної сестри палатної 0,5 посади та 0,5 посади дезінфектора, що в сукупності складає повну зайнятість на посадах, робота на яких зараховується до пільгового стажу.
01.04.2020 позивач переведена на посаду молодша медична сестра палатна.
31.08.2021 звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" від 5 липня 2001 року № 2586-III, протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз.
Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162 (розділ XXIV Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення, код 2260000а), від 16.01.2003 № 36 (розділ XXIV Охорона здоров`я та соціальна допомога, п. 24 а) та від 24.06.2016 № 461 (розділ XXIV Охорона здоров`я та соціальна допомога) передбачена посада працівників, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах, в тому числі і молодшої медичної сестри.
Таким чином, посада молодшої медичної сестри, на якій працювала позивач в Долинський протитуберкульозний диспансер у період з 17.07.2003 по 31.08.2021 належить до посад, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Згідно виписки з наказу КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» від 31.12.1999 №53 «Про атестацію робочих місць», наказу Долинського протитуберкульозного диспансеру від 11.07.2002 №78 «Про атестацію робочих місць за умовами праці», висновку Державної експертизи умов праці від 03.04.2003 №838, наказу Долинського протитуберкульозного диспансеру від 12.03.2007 №15а/1 «Про підтвердження права на пільгове забезпечення», висновку Долинського протитуберкульозного диспансеру від 12.03.2007, наказу Долинського протитуберкульозного диспансеру від 03.02.2012 «Про підтвердження права на пільгове забезпечення», висновку Державної експертизи умов праці від 21.02.2012 №913/2, наказу Долинського протитуберкульозного диспансеру від 25.01.2017 №101-о «Про атестацію робочих місць за умовами праці», наказу Долинського протитуберкульозного диспансеру від 24.02.2017 №103-о «Про підтвердження права на пільгове забезпечення» здійснено атестацію робочих місць за умовами праці.
Записи про проведення атестації також містяться в трудовій книжці позивача.
Таким чином, відповідач безпідставно дійшов висновку про відсутність необхідного пільгового стажу позивача, який станом на день звільнення складав понад 10 років.
Крім того, згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Суд дійшов висновку про те, що недоліки довідки, на які посилається відповідач не може бути самостійною та достатньою підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу позивача періоду роботи з 02.02.2000 по 31.08.2021 та не може бути підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, позаяк наявність такого стажу підтверджено поданими позивачем документами, які також надавались відповідачу із заявою від 18.05.2023.
Щодо зарахування позивачу до її стажу періоду роботи позивача з 02.02.2000 по 01.01.2004 у в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що протягом спірного періоду позивач працювала у протитуберкульозному закладі охорони здоров`я.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз» (2586-ІІІ) протитуберкульозні заклади - це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Виходячи зі змісту наданих статей, протитуберкульозні заклади є інфекційними закладами охорони здоров`я, оскільки здійснюють лікування інфекційного захворювання. У свою чергу, ст. 60 Закону № 1788-ХІІ, встановлено, що робота в інфекційних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про протидію захворюванню на туберкульоз», працівникам протитуберкульозних закладів, які надають медичну допомогу хворим на туберкульоз, працюють із живими збудниками туберкульозу чи матеріалами, що їх містять, здійснюють догляд за хворими на туберкульоз та/або прибирання приміщень, у яких перебувають такі хворі, встановлюються підвищені посадові оклади у зв`язку із шкідливими і важкими умовами праці, надбавка за вислугу років та інші надбавки і доплати. Перелік робіт, професій і посад, зайняття яких дає право на підвищені посадові оклади, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Таким чином, позивач виконувала роботу в протитуберкульозному закладі, яка зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Разом з цим, як слідує з матеріалів справи вказаний період роботи позивача з 02.02.2000 по 01.01.2004 зарахований до страхового стажу в одинарному розмірі, що на переконання суду є помилковим з огляду на таке.
Прикінцевими положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
За правилами ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Крім цього, суд зазначає, що редакція ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зарахування позивачу спірного періоду роботи в межах позовних вимог до страхового стажу в подвійному розмірі.
Верховною Радою України 03.10.2017 ухвалено Закон України (далі - Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) розділом XIV-1, який містить п. 2 ч.1 статті 114 такого змісту:
На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМ України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За приписами п. «б» ст. 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ) в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМ України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений п. «б» ст.13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч.2 ст.14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2.03.2015 року №213-VIII, які втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини вказаного Рішення встановлено, що застосуванню підлягають ст.13, ч.2 ст.14, пункти „б"-„г" ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11. 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04. 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним КМУ, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, ст.13 Закону №1788-Х11 зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, втратила чинність з 23.01.2020 року.

Оскільки, як встановлено судом, станом на момент звернення позивача із заявою від 18.0.2023 позивач досягла 50 років, стаж роботи складає понад 20 років, з них не менше 10 років роботах із шкідливими і важкими умовами праці, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 26.05.2023 № 2 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Суд зазначає, що в справі, яка розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а. Щодо ефективного способу захисту шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію з певної дати зроблено висновки Верховним Судом і у постановах від 29.04.2020 у справі №826/9781/18, від 25.06.2020 у справі №520/10521/19.

Суд враховує, що згідно вимог ст. ст. 80, 81, 85 Закону № 1788-XII заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

З огляду на викладене, оскільки позивач досягла 50 річного віку, має страховий стаж роботи більше 20 років, що не заперечується відповідачем у спірному рішенні Головного управління ПФУ в Київській області, з них, як було встановлено судом, більше 10 років була зайнята повний робочий день на роботах за списком № 2, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд, з урахуванням вимог ч.2 ст. 9 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 період роботи позивача з 02.02.2000 по 31.08.2021 в КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» та зарахувавши до страхового стажу періоду роботи з 02.02.2000 по 01.01.2004 " в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII.

Згідно вимог ст. 45 Закону 1058-VI пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку. Тому, враховуючи, що позивач звернулася до відповідача із відповідною заявою 18.05.2023, то відповідачем має бути призначено пенсію позивачці саме з часу звернення до пенсійного органу, тобто з 18.05.2023.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області від 26.05.2023 № 2 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 18.05.2023, зарахувавши до стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 період роботи з 02.02.2000 по 31.08.2021 в КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» та зарахувавши до страхового стажу період роботи з 02.02.2000 по 01.01.2004 в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (, вул. Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.