Справа № 280/6504/23
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 грудня 2023 року Справа № 280/6504/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сацького Р.В. розглянувши в письмовому проваджені за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач або ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкові повідомлення - рішення:

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 26.04.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 956,96 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 768,64 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 1 635,01 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 1 240,63 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1072,62 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 861,54 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1832,63 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1 390,58 грн; податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 1213,99 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 975,09 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 2 074,17 грн;

податкове повідомлення - рішення форми Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 1 573,86 грн;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (тисяча сімсот три) грн 60 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є відповідачем у справі № 280/4062/23, яка знаходиться на розгляді у Запорізькому окружному адміністративному суді, саме при ознайомленні з матеріалами справи він дізнався про борг перед бюджетом, а саме: за ним обліковується податковий борг по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості у розмірі 15 595,72 грн. Також ним зазначено, що на праві приватної власності йому належать об`єкти житлової нерухомості: 1) садовий будинок загальною площею 62,4 кв. м, розмір частки у праві спільної власності становить 31,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) квартира, загальною площею кв.м 46,84 за адресою: АДРЕСА_2 ; 3) квартира, загальною площею 61,73 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ; 4) квартира, загальною площею 36,13 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ; 5) квартира, загальною площею 29.2 кв. м за адресою: АДРЕСА_5 . Загальна площа нерухомості, яка належить позивачу на праві власності квартири та будинків є 204,92 кв. м. Приймаючи податкові повідомлення-рішення про сплату сум податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на думку позивача, контролюючим органом не було враховано рішення Запорізької міської ради, яким встановлено нульову ставку податку щодо різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), загальна площа яких не перевищує 370 кв. м. Позивач вважає, що такі протиправні дії відповідача привели до порушення його прав, тому, змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відтак оскаржувані рішення вважає протиправними та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Справі за цією позовною заявою присвоєно № 280/6504/23 та за результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Сацькому Р.В.

Ухвалою суду від 18 серпня 2023 року позовна заява залишена без руху так як містила в собі недоліки що не відповідали нормам КАС України.

22 серпня 2023 року недоліки позивачем усунені в повному обсязі, тому ухвалою суду від 22.08.2023 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Податкові повідомлення - рішення за 2018 - 2020 роки відповідачем складені у відповідності з діючими нормам законодавства, тому вимоги викладені у позовній заяві позивачем є безпідставними та не підтверджуються ні якими нормами чинного законодавства. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що за ним зареєстровано та належить на праві власності шість об`єктів нерухомого майна, з яких також садовий будинок загальною площею 62,4 кв.м, розмір частки у праві спільної власності становить 31,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 на території садівничого товариства «Алюмішцик». Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на території садівничого товариства « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за Позивачем на праві приватної власності не значиться. Позивач надав до позовній заяві додатки: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 01.08.2012, де власником зазначена саме дружина позивача ОСОБА_2 (додаток до позову свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_1 від 30.10.1992). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Позивач не має на праві власності на садовий будинок загальною площею 62,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 на території садівничого товариства «Алюмінщик. Отже, відповідно до розрахунку Позивача загальна площа нерухомого майна для здійснення податку на нерухоме майно складає - 204,92 кв. м на шість об`єктів нерухомого майна, за визначенням самого позивача. Відповідно до розрахунку Відповідача загальна площа нерухомого майна для здійснення податку на нерухоме майно складає - 207,92 кв. м з мстою визначення питомої ваги. Отже, при здійсненні розрахунку Відповідачем, беруться до уваги всі об`єкти нерухомого майна, які належать Позивачу на праві власності. Оскільки садовий будинок номер АДРЕСА_6 » не належить Позивачу на праві власності, Відповідачем здійснено розрахунок з урахуванням всіх п`яти об`єктів нерухомого майна для визначення питомої ваги, при цьому при формуванні податкового повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на об`єкт оподаткування - квартиру, за адресою: АДРЕСА_7 , автоматично застосовується пільга у вигляді зменшення бази оподаткування та податок не нараховується. Відповідачем сформовано податкові повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 - 2020 роки № 0-0830 від 26.04.2019; № 0-0830 від 26.04.2019; № 0-0830 від 26.04.2019; № 0-0830 від 26.04.2019; № 0001927 - 4905-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 03.02.2021; № 0-0830 від 03.02.2021; № 0-0830 від 03.02.2021; № 0-0830 від 03.02.2021, які разом з розрахунками податку були направлені за місцем податкової адреси платника податку рекомендованими листами з повідомленням про вручення та повернуті поштовим відділенням з відмітками «за закінченням терміну зберігання». Також, при розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018-2020рр., застосовано пільгу у вигляді зменшення бази оподаткування на 60 кв.м. Таким чином, податкові повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 - 2020 рр. № 0-0830 від 26.04.2019; № 4907-0830 від 26.04.2019; № 0-0830 від 26.04.2019; № 0 - 0830 від 26.04.2019; № 0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 03.02.2021; № 0-0830 від 03.02.2021; № 0- 0830 від 03.02.2021; № 0-0830 від 03.02.2021, сформовані Головним управлінням ДПС у Запорізькій області громадянину ОСОБА_1 винесені з дотриманням вимог статті 58 Податкового кодексу, не суперечать Наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків» від 28.12.2015 № 1204, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.01.2016 за № 124/28254, із змінами і доповненнями, внесеними наказом Міністерства фінансів України від 21.07.2017 № 658, такими, що відповідають вимогам діючого законодавства та підлягають сплаті в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене, усі податкові повідомлення-рішення про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки є правомірними та відповідають нормам діючого законодавства України та нормам Податкового кодексу України № 2755-УІ від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями), а позовна заява ОСОБА_1 не є обґрунтованою, та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується паспортом НОМЕР_2 , який виданий Ленінським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 25.09.2015, та одержав ідентифікаційний номер НОМЕР_3 згідно довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 12.03.1998. Копії документів додані до матеріалів справи.

ОСОБА_1 одружений з ОСОБА_2 1955 року народження з 30.10.1992, що підтверджується актовим записом № 755 від 30.10.1992, який міститься в свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_4 та записом в паспорті позивача, копії документів містяться в матеріалах справи.

ОСОБА_1 на праві приватної власності має об`єкти житлової нерухомості:

- садовий будинок загальною площею 62,4 кв. м, розмір частки у праві спільної власності становить 31,2 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району № 690р від 09.07.2012 та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.08.2012 виданого районною адміністрацією Запорізької міської ради по Ленінському району на ім`я дружини позивача - ОСОБА_2 . Копії документів містяться в матеріалах справи.

- квартира, загальною площею кв. АДРЕСА_8 ;

- квартира, загальною площею 61,73 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 ;

- квартира, загальною площею 36,13 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ;

- квартира, загальною площею 29.2 кв.м за адресою: АДРЕСА_5 . Загальна площа нерухомості, яка належить позивачу на праві власності квартир та будинків є 204,92 кв. м. Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 319033437 від 28.12.2022, копія якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до довідки Головного управління ДПС у Запорізькій області за підписом Головного державного інспектора Катерини АЛЕКСАНДРОВОЇ, та податкових повідомлень - рішень за 2018 - 2020 роки ОСОБА_1 нарахований податок на нерухомість за формами: Ф № 0-0830 від 26.04.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 956,96 грн; Ф № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 768,64 грн; № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 1635,01 грн; Ф № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 1 240,63 грн; Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1072,62 грн; Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 861,54 грн; Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1832,63 грн; Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1390,58 грн; Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 1213,99 грн; Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 975,09 грн; Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 2074,17 грн; Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 1573,86 грн. Копії документів додані до матеріалів справи.

Позивач, не погоджуючись з бездіяльністю відповідача та з вимогою вчинити певні дії, звернувся до суду з вказаним позовом.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить з того, що відповідно до статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією в межах і відповідно до законів України.

Зокрема, статтею 8 Конституції України в Україні встановлено, що в країні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, яка проявляється в рівності всіх перед законом, цілях і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід та неупередженість.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Усі громадяни щорічно подають до податкових інспекцій за місцем проживання декларації про свій майновий стан та доходи за минулий рік у порядку, встановленому законом.

Крім цього, правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі регулюються законами України та підзаконними нормативними актами.

Тому, надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі ПК України).

За пунктом 6.3 статті 6 ПК України сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно з підпунктом 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.

Пунктом 12.3 статті 12 ПК України встановлено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Статтею 265 ПК України передбачено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Порядок нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки визначено статтею 266 ПК України.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлюють, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до пп. 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

За пп. 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Абзацом сьомим пп. 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно пп. 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Суд провівши аналіз наведених норм права, прийшов до висновку про те, що податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є місцевим податком, розмір якого визначається рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості. Відтак встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та є обов`язковими.

Суд зазначає, що рішенням Запорізької міської ради від 28.01.2015 за №5 "Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)" було затверджено Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки).

До вказаного Положення про податок на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), затвердженого 28.01.2015 рішенням Запорізької міської ради № 5 (надалі - Положення про податок на майно), внесено зміни Рішеннями Запорізької міської ради від 30.06.2015 за № 5, від 26.02.2016 за № 30, від 25.08.2016 за № 50, від 21.12.2016 за № 49, від 26.04.2017 за № 51, від 27.05.2020 за № 49.

Відповідно до Положення про податок на майно, ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, становить 1% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, за винятком об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, для яких встановлюється нульова ставка податку, а саме:

- квартири/квартир, загальна площа яких не перевищує 120 кв. м;

- будинку/будинків, загальна площа яких не перевищує 250 кв. м;

- різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири /квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв. м)

Крім того, згідно з Положенням про податок на майно, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи платника податку, зменшується:

а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості на 60 кв. м;

б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості на 120 кв. м;

в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири /квартир та житлового будинку/будинків, в тому числі їх часток), - на 180 кв. м.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, становить 1 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового року), за 1 кв. м бази оподаткування.

Дане рішення не скасовано в судовому або іншому порядку, внаслідок чого є обов`язковим як для позивача, так і для відповідача у справі.

Підпунктом 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 ПК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Отже, законодавець делегував органам місцевого самоврядування право встановлювати пільги з податку, що сплачується на відповідній території.

Фізичним особам - платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів житлової нерухомості податок нараховується виходячи із бази оподаткування, зменшеної відповідно до пп. 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, з урахуванням обмежень, встановлених пп. 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, пільги органів місцевого самоврядування з неоподатковуваної площі таких об`єктів (у разі її встановлення) та відповідної ставки податку. Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 06.11.2018 у справі № 817/2019/17.

Крім того, суд також враховує висновок Верховного Суду викладений в постанові від 15.05.2019 у справі № 825/1496/17, відповідно до якого, встановлення місцевих податків і зборів входить до компетенції органів місцевого самоврядування, податковий же орган, яким є відповідач у справі, наділений повноваженнями по застосуванню в межах своєї компетенції вже прийнятих нормативно-правових актів, в тому числі рішень органів місцевого самоврядування, норми яких є чинними на час їх застосування та є обов`язковими.

Таким чином, при прийнятті спірних податкових повідомлень - рішень податковий орган не застосував чинне рішення органу місцевого самоврядування в частині пільг для фізичних осіб, наданих відповідно до пункту 266.4 статті 266 ПК України, та, відповідно, у зв`язку з неправильним визначенням ставок податку було невірно розраховано суми податку щодо належних позивачу об`єктів нерухомості.

Тому, так як загальна площа нерухомості, яка належить позивачу на праві власності квартир та будинків є 204,92 кв. м, суд констатує, що відповідачем безпідставно не було застосовано нульову ставку податку, передбачену Положенням про податок на майно для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, загальна площа яких не перевищує 370 кв. м.

Крім цього суд, не приймає посилання відповідача на те, що Державною регулятивною службою України було встановлено, що рішенню Запорізької міської ради від 28.01.2015 № 5 притаманні ознаки невідповідності вимогам чинного законодавства та суперечить принципам державної регуляторної політики, адже даний лист носить лише роз`яснювальний характер та інформує про необхідність внесення та розгляд сесії питання про скасування вищезазначеного рішення, а не скасовує його.

Щодо доводів відповідача щодо того, що рішення Запорізької міської ради в частині визначення ставки податку суперечить вимогам ПК України, суд зазначає наступне.

Предметом оскарження у даній справі є виключно податкові повідомлення - рішення відповідача, прийняті ним на виконання своїх функцій шляхом реалізації повноважень, передбачених підпунктом 20.1.18 пункту 20.1 статті 20 та підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України щодо визначення податкового зобов`язання. Правомірність рішення органу місцевого самоврядування не є предметом оскарження у даній справі, повноваження міських (селищних, сільських) рад в частині встановлення місцевих податків і зборів хоча і визначені в тому числі ПК України, проте є виключною компетенцією цих органів, правомірність реалізації якої не має перевірятися в межах даної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані рішення, діяв поза межами повноважень та у не спосіб, що визначений законами України, а тому податкові повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2018 - 2020 рр. № 0-0830 від 26.04.2019; № 0-0830 від 26.04.2019; № 0-0830 від 26.04.2019; № 0-0830 від 26.04.2019; № 0001927 - 4905-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 12.02.2020; №0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 12.02.2020; № 0-0830 від 03.02.2021; № 0-0830 від 03.02.2021; № 0-0830 від 03.02.2021; № 0-0830 від 03.02.2021, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу положень статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01.07.2003) вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії

Ухвалюючи це судове рішення, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За приписами частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваної діяльності відповідача на відповідність наведеним вище критеріям, суд, не виходячи за межі заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з мотивів та обґрунтування наведених судом вище.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. За таких обставин, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1 073,60 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_9 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління ДПС у Запорізькій області (69107, м. Запоріжжя, проспект Соборний, буд. 166, ЄДРПОУ ВП 44118663) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Запорізькій області податкові повідомлення - рішення: форми Ф № 0-0830 від 26.04.2019 про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 956,96 грн; форми Ф № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 768,64 грн; форми Ф № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 1 635,01 грн; форми Ф № 0-0830 від 26.04.2019, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2018 рік у розмірі 1 240,63 грн; форми Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1072,62 грн; форми Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 861,54 грн; форми Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1832,63 грн; форми Ф № 0-0830 від 12.02.2020, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік у розмірі 1390,58 грн; форми Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 1213,99 грн; форми Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 975,09 грн; форми Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 2074,17 грн; форми Ф № 0-0830 від 03.02.2021, про визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік у розмірі 1573,86 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано суддею 01 грудня 2023 року.

Суддя Р.В. Сацький