Справа № 360/7244/21
Суддя: Є.О. Кисельова
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 грудня 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/7244/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Кисельова Є.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Луганській області), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області від 30.07.2021 №90 щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до його пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи з 17.07.2000 по 31.03.2002, з 01.01.2004 по 31.12.2006 , з 01.06.2011 року по 30.06.2011, з 01.10.2014 по 31.10.2014 та з 03.08.2015 по 02.08.2016, та щодо відмови в призначені йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абз.1 ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганської області зарахувати ОСОБА_1 до його пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періодів роботи: з 17.07.2000 по 31.03.2002 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, з 01.06.2011 по 30.06.2011, та з 01.10.2014 по 31.10.2014, коли він працював у 6-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України; з 03.08.2015 по 02.08.2016 коли він працював у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України;

- призначити з 10.03.2021 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до абз.1 ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 станом на 10.03.2021 був зайнятий на підземних відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, більше 25 років, тому він 10.03.2021 звертався з заявою до управління Пенсійного фонду України в м.Лисичанську Луганської області про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах і надав усі документи, які йому вдалося зібрати. Вважаючи, рішення УПФУ в м.Лисичанську Луганської області протиправним ОСОБА_1 звертався до суду та рішенням Луганського окружного адміністративного суду по справі №360/2731/21 від 17.06.2021 рішення від 15.03.2021 № 20 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 було визнано протиправним та скасовано. Також УПФУ в м.Лисичанську Луганської області було зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10.03.2021 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Рішення суду набрало законної сили 22.07.2021, та не було оскаржено в апеляційному порядку. 24.09.2021 позивач у черговий раз звернувся до представників Головного управління ПФУ в Луганської області у м.Лисичанську з питанням, щодо результату повторного розгляду його заяви про призначення пенсії, йому була видана ксерокопія рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області №90 від 30.07.2021, у якому вказано, що відповідачем було розглянуто рішення Луганського окружного адміністративного суду по справі №360/2731/21 від 17.06.2021 та за повторним розглядом заяви ОСОБА_1 від 10.03.2021 та з урахуванням правової позиції викладеної у рішенні Луганського окружного адміністративного суду відповідачем знову було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , при цьому знову посилаючись на те, що у ОСОБА_1 недостатньо пільгового стажу на підземних роботах станом на 10.03.2021, який необхідній для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абзацу 1 ч. 3 ст.114 Закону України «Про загальнообсовано, набирає законної сили після повер

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області від 30.07.2021 №90 протиправним та таким, що порушує його права на належний соціальний захист, відтак підлягає скасуванню.

09.12.2021 до відділу діловодства та обліку звернень громадян (канцелярію) суду за вхідним реєстраційним номером 43747/2021 надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечував щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю та безпідставністю.

15.12.2021 від представника позивача на адресу суду за вхідним реєстраційним номером 44447/2021 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вимоги частини 9 статті 205 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Судом по справі вчинено наступні процесуальні дії:

-ухвалою суду від 22.11.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження;

-ухвалою суду від 20.01.2022 витребувано від відповідача додаткові докази;

-ухвалою суду від 20.01.2022 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів;

-ухвалою суду від 17.02.2022 повторно витребувано додаткові докази;

-ухвалою суду від 17.02.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 02.10.2000 Торезьким МВ УМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

10.09.2020 позивач звернувся до УПФУ в м. Лисичанську Луганської області із заявою, відповідно до якої просив призначити пенсію за віком, зазначивши при цьому, що пенсія на іншій підставі не призначалась, на момент звернення працює. Вказана заява разом із додатками до неї була прийнята посадовими особами відповідача та зареєстрована за № 4735.

За результатами розгляду вказаної заяви УПФУ в м. Лисичанську Луганської області було прийнято рішення від 15.03.2021 № 20 «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно статті 114 пункту 3 частини 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ».

Відповідно до відомостей КП «ДСС» вбачається, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 360/2731/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 15.03.2021 № 20 «Про відмову в призначенні пенсії за віком згідно пункту 3 частини 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 ».

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2020, зареєстровану за № 4735, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.

Рішенням суду набрало законної сили 20.07.2021.

Ухвалою суду від 22.07.2021 виправлено описку в тексті рішення суду від 17.06.2021 по справі № 360/2731/21, викладено абзац третій резолютивної частини рішення суду від 17.06.2021 у справі № №360/2731/21 в наступній редакції: «Зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2021, зареєстровану за № 1175, з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні».

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі № 360/2731/21, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 30.07.2021 № 90 (далі рішення від 30.07.2021 № 90).

Відповідно до змісту вказаного рішення вбачається, що повторно розглянувши заяву ОСОБА_1 від 10.03.2021 відповідачем зараховані наступні періоди: з 26.12.1994 по 23.02.1998 «П/О» «Торезантрацит» (мова оригіналу); з 09.03.1998 по 08.05.1998, з 25.05.1998 по 12.04.1999 шахта «Ударник» (мова оригіналу); з 01.11.1999 по 12.07.2000 шахта «Донецька»; з 01.04.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2007 по 31.05.2011, з 01.07.2011 по 14.09.2014, з 01.11.2011 по 07.11.2014 6-й воєнізований гірничорятувальний загін; з 10.11.2014 по 31.05.2015 Десятий воєнізований загін (довідка про підтвердження наявного трудового стажу від 10.03.2021 № 9); з 01.06.2015 по 02.08.2015, з 03.08.2016 по 18.09.2019, з 22.09.2019 по 03.11.2019, з 07.11.2019 по 27.11.2019, з 01.12.2019 по 10.03.2021 Другий воєнізований гірничорятувальний загін (довідка про підтвердження наявного трудового стажу від 10.03.2021 № 9).

До підземного пільгового стажу не зараховані періоди: з 17.07.2000 по 31.03.2002, з 01.04.2004 по 31.12.2006, з 01.06.2011 по 30.06.2011, з 08.11.2014 по 09.11.2014 у 6-му воєнізованому гірничорятувальному загоні у зв`язку із відсутністю інформації про спеціальний стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу; з 01.10.2014 по 31.10.2014 у 6-му воєнізованому гірничорятувальному загоні у зв`язку із відсутністю інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу про сплату внесків; з 03.08.2015 по 02.08.2016 у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні, оскільки цей період не визначений, як пільговий в довідці підприємства від 10.03.2021 № 9; з 19.09.2019 по 21.09.2019, з 04.11.2019 по 06.11.2019 у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні у зв`язку з перебуванням у відпустках без збереження заробітної плати, що зазначені у довідці від 10.03.2021 № 9.

Станом на 10.03.2021 (дата звернення) загальний страховий стаж позивача складає 25 років 06 місяців 04 днів, у тому числі стаж роботи на пільгових умовах 19 років 07 місяців 18 днів, а саме: стаж роботи як працівнику безпосередньо зайнятому повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (за умови зайнятості на таких роботах 25 років) складає 17 років 6 місяців 0 днів, стаж роботи на пільгових умовах за провідними професіями (за умови зайнятості на таких роботах 20 років) складає 2 рік 1 місяць 18 днів.

На підставі викладеного, відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком згідно з частиною 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» по причині відсутності необхідного стажу роботи на пільгових умовах на дату звернення за призначенням пенсії (10.03.2021).

Таким чином, судом встановлено, що спірними періодами роботи ОСОБА_1 є: з 17.07.2000 по 31.03.2002, з 01.01.2004 по 31.12.2006 , з 01.06.2011 року по 30.06.2011, з 01.10.2014 по 31.10.2014 та з 03.08.2015 по 02.08.2016.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти тільки у відповідності і у межах повноважень і способом, що передбачений Конституцією України і законами України.

Відповідно до конституції в Україні як соціальній державі охороняється праця та здоров`я людей (ст.З) і кожний має право на належні, безпечні та здоровіші умови праці (ст. 43). Згідно з названими положеннями закону, держава зобов`язана ухвалювати всі необхідні заходи до того, щоб зменшити негативні для здоров`я працівників наслідки праці в умовах особливої шкідливості, у тому числі шляхом надання додаткових гарантій і компенсацій до яких відноситься зокрема і можливість піти на пенсію за віком в більш ранньому віці і при меншій тривалості загального виробничого стажу.

Відповідно до положень ст.46 Конституції України та ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 державою Україна гарантується право громадян на отримання пенсійного забезпечення.

Згідно ст.6 цього ж Закону право вибору пенсії належить громадянам, а статті 7, 80,81 передбачають, що особи мають право звернутись до органу пенсійного забезпечення для призначення (перерахунку) пенсії в будь-який час після отримання права на неї або за місцем роботи (для працюючих осіб), або до органів пенсійного забезпечення за місцем проживання.

Згідно абз.1 ч.З статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

Аналогічні положення містить стаття 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 № 1788-ХІІ.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Зазначеній нормі відповідає пункт 1 Порядку №637.

Пунктом 20 Порядку 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто відповідно до законодавства основними документами, яки підтверджують пільговий стаж роботи є трудова книжка, та у випадку коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, такими документами є уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій.

Щодо підтвердження спеціального стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, законодавством передбачена тільки можливість підтвердження спеціального стажу за такими даними, тобто тільки у разі відсутності трудовій книжки та уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій, яки розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, а не є пріоритетним при визначенні, який стаж роботи відноситься до спеціального, а який ні.

Відповідно у трудовій книжці ОСОБА_1 , щодо спірних періодів вказано:

-у період з 17.07.2000 по 07.11.2014 працював у 6-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби в вугільній промисловості України на посадах респіраторника, командира взводу,помічника командира загону, та заступником командира загону. Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162, що діяв до 16.01.2003, містить в собі підрозділ 5 розділу 1 «Гірничорятувальні частини (станції)» п.п. 1010600а-18029, 988 та 006 у якому передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах мають респіраторними, командири взводів, их заступники(помічники), командири загонів, їх заступники(помічники).

Аналогічні положення також містять і п.п.1.5а, 1.56 підрозділу 5 розділу 1 «Аварійно-рятувальні частини (станції)» і у Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, що діяв до 24.06.2016.

Таким чином, посади за якими працював ОСОБА_1 у спірні періоди: з 17.07.2000 по 31.03.2002 та з 01.01.2004 по 31.12.2006, 01.06.2011 по 30.06.2011, з 01.10.2014 по 31.10.2014 та з 03.08.2015 по 02.08.2016 віднесені до Списків, яки надають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, судом встановлено та підтверджено матералами справи, що ОСОБА_1 при зверненні за призначенням пенсії надавались відповідачу довідки, що уточнюють його пільговий стаж роботи за спірні періоди і накази про проведення атестації робочих місць у ці періоди, а саме: довідка від 10.04.2015 № 05/1643, довідка від 06.05.2014 № 05/800, наказ від 14.03.1995 №28-л, наказ від 14.03.2000 № 49, витяг з наказу №104 від 13.03.2010, наказ від 14.03.2005 № 62, якими підтверджуються і відомості у трудовій книжки ОСОБА_1 .

При цьому, під час розгляду справи Луганським окружним адміністративним судом у рішенні від 17.06.2021 по справі №360/2731/21 надано оцінку вказаним вище доказам та урахуванням практики Європейського суду з прав людини зазначено, що через обставини, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади, позивачу - фізичній особі, у реалізації його права на отримання пенсії з підстави видачі підтверджуючих первинних документів установами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії. Документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку. У зв`язку з чим в наявності підстави приймати до уваги інформацію, що міститься у вищенаведених довідках, виданих установою, яка розміщується на тимчасово окупованій території України, оскільки зазначені в них відомості підтверджуються також записами, які містить трудова книжка позивача.

Відповідно відомостей вказаних у довідці від 10.04.2015 № 05/1643 та довідці від 06.05.2014 № 05/800, яки були видані ОСОБА_1 6-м воєнізованим гірничорятувальним загіном вказано, що весь період роботи ОСОБА_1 з 17.07.2000 по 07.11.2014 відноситься до пільгового підземного стажу роботи. Також вказано, що позивач у цей період працював повний робочий день під землею, в особливо небезпечних і тяжких умовах праці. Тобто і спірні періоди: з 17.07.2000 по 31.03.2020, з 01.01.2004 по 31.12.2006, з 01.06.2011 по 30.06.2011, та з 01.10.2014 по 31.10.2014 відносяться до пільгового підземного стажу роботи. Ці відомості повністю відповідають даним у трудовій книжці ОСОБА_1 та підтверджуються наказом від 14.03.1995 № 28-л, наказом від 14.03.2000 № 49, витягом з наказу №104 від 13.03.2010, наказом від 14.03.2005 № 62, про проведення атестації робочих місць за якими працював ОСОБА_1 .

Також відповідачем при повторному розгляді зави позивача про призначення пенсії на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 17.06.2021 по справі №360/2731/21 не надано оцінки відомостям, які були надані другим воєнізованим гірничорятувальним загоном Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у Вугільний промисловості від 21.09.2020 №136, відповідно до якого організація та підрозділи ДВГРС до 31.03.2002 відрахування в пенсійний фонд і фонди соціального страхування не здійснювались. У зв`язку з чим відомостях відсутня інформація про спецстаж ОСОБА_1 за період з 17.07.2000 по 31.03.2002.

Крім того відповідно до п.10 «Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування» обов`язок подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них покладено на роботодавця. Тому відсутність відомостей у реєстрі застрахованих осіб про спеціальній стаж ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2004 по 31.12.2006 та з 01.06.2011 по 30.06.2011, при умови підтвердження роботи ОСОБА_1 в ці періоді, відомостями в трудовій книжці, довідками про підтвердження пільгового стажу роботи, а також іншими відомостями про його роботу у ці періоди в індивідуальних відомостях про застраховану особу, а саме отримання ним заробітної плати та утримання з неї соціальних внесків, може свідчити тільки про несвоєчасну, або не повну подачу підприємством відомостей про спецстаж відносно ОСОБА_1 . І ця обставина не може порушувати законні права та інтереси ОСОБА_1 , зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них покладено на роботодавця, а тому їх неподача не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до спеціального стажу, фактично позбавляючи особу права на пенсію.

Враховуючи викладене, рішення відповідача від 30.07.2021 №90, в частині не зарахування ОСОБА_1 до пільгового підземного стажу роботи періодів з 17.07.2000 по 31.03.2002, з 01.01.2004 по 31.12.2006, з 01.06.2011 по 30.06.2011, з підстав відсутністі інформації про спеціальній стаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу; прийнято не у відповідності до норм законодавства та без урахування висновків Луганського окружного адміністративного суду, наведених у рішенні від 17.06.2021 по справі №3602731/21.

Щодо висновків у рішенні відповідача в частині не зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу підземної роботи періоду роботи з 01.10.2014 по 31.10.2014 з підстав відсутності інформації в індивідуальних відомостях про застраховану особу про сплату страхових внесків за цей період, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Приписами частини 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон) встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови та порядок пенсійного забезпечення. У статті 5 цього Закону наголошується, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 11 Закону загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання.

Частиною 1 статті 15 вказаного Закону передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.

Пунктом 1 частини 1 статті 14 Закону передбачено, що страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці, в тому числі на підприємствах, установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України.

Частиною 2 статті 17 Закону до обов`язків страхувальників віднесено, зокрема, нарахування, обчислення і сплата в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 24 Закону страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щоміся ця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За частиною 2 цієї статті страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків врегульовує ст.20 зазначеного Закону, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

З аналізу наведених норм слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працював ОСОБА_1 .

Оскільки законодавством покладено обчислення та сплату страхових внесків на підприємство-страхувальника, ОСОБА_1 позбавлений можливості самостійно сплатите ці страхові внески. У зв`язку з чим позивач не повинен нести відповідальність за неналежне виконання підприємством своїх обов`язків по сплаті обов`язкових платежів, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до пільгового стажу при призначенні пенсії ОСОБА_1 періоду його роботи.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для не зарахування періодів роботи ОСОБА_1 через несплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 27.03.2018 по справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 01 березня 2021 року по справі №423/757/17.

Такого ж висновку дійшов Луганський окружний адміністративний суд у рішенні від 17.06.2021 при розгляді справі №360/2731/21. При цьому у своєму рішенні від 17.06.2021 року Луганський окружний адміністративний суд вказував, що при повторному розгляді заяви ОСОБА_1 відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправним, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

Щодо висновків у рішенні відповідача в частині не зарахування ОСОБА_1 до пільгового підземного стажу роботи періоду з 03.08.2015 по 02.08.2016 під час роботи у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні, з посиланням на те, що цей період не визначений, як пільговий у довідці підприємства від 10.03.2021 №9, суд зазначає таке.

Згідно відомостей трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні позивач працює з 01.06.2015.

У вказаній вище довідці підприємства від 10.03.2021 №9 зазначено, що до пільгового стажу відноситься період з 01.06.2015 по 02.08.2015. При цьому, також зазначено, що строк пільгового стажу за цей період складає 01 рік 01 місяць 01 день, що на свідчить про те, що у довідці №9 від 10.03.2021 підприємство, зазначаючи періоди роботи ОСОБА_1 , яки відносяться до пільгового підземного стажу роботи, помилково замість періоду з 01.06.2015 по 02.08.2016, вказано період з 01.06.2015 по 02.08.2015. Про те, що підприємством цей період роботи врахований як спецстаж ОСОБА_1 підтверджується відомостями про застраховану особу, яки є у Пенсійного фонду, і при первинному розгляді заяви ОСОБА_1 про призначенні пенсії, відповідачем період його роботи з 03.08.2015 по 02.08.2016 зараховувався до пільгового підземного стажу ОСОБА_1 .

Крім того, те що у довідці №9 від 10.03.2021 року була зроблена помилка щодо спеціального стажу ОСОБА_1 підтверджується листом другого воєнізованого гірничорятувального загону та іншою довідкою, яка уточнює пільговий стаж роботи ОСОБА_1 . Тому допущена підприємством помилка, при видачі довідки №9 від 10.03.2021 про спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 , при наявності інших доказів про спеціальний стаж ОСОБА_1 за цей період, не може бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового підземного стажу, а саме за період з 03.08.2015 по 02.08.2016

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 30.07.2021 року №90 у частині не зарахування до його пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, частки такого стажу, а саме за періоди з 17.07.2000 по 31.03.2002, з 01.01.2004 по 31.12.2006, з 01.06.2011 по 30.06.2011, з 01.10.2014 по 31.10.2014 та з 03.08.2015 по 02.08.2016 та відмові у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним, відтак в наявності підстави для його скасування.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Тобто, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону.

Адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, у разі скасування нормативно-правового акту або індивідуального акта, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

У спірному випадку, реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган прийшов до висновку, що правильним є рішення про переведення позивача з одного виду пенсії на інший.

Тобто, відповідачем було реалізовано свої дискреційні повноваження шляхом прийняття оскаржуваного рішення.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання призначити пенсію, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскаржуваного рішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності сторін, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Тобто, обов`язок доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень одночасно покладено на усіх учасників процесу.

Водночас, відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На виконання цих вимог відповідачем не доведено належними та допустими доказами правомірність прийнятого рішення.

Водночас докази, подані позивачем, підтверджують обставини, на які він посилається в обґрунтуванні позовних вимог, та не були спростовані відповідачем.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Тож, сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись статями 73 - 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 259 - 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області від 30 липня 2021 року №90 щодо відмови ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до абзацу першого частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до абзацу першого частини третьої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати та до пільгового стажу періоди роботи: з 17 липня 2000 року по 31 березня 2002 року, з 01 квітня 2004 року по 31 грудня 2006 року, з 01 червня 2011 року по 30 червня 2011 року, з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року та з 03 серпня 2015 року по 02 серпня 2016 року, з 10 березня 2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Шевченка, буд. 9, ) сплачений судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Є.О. Кисельова