Справа № 461/7992/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 461/7992/23 пров. № А/857/18188/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Ханащак С. І.,

представника позивача Горбаня О. В.,

представника відповідача Воробея П. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Нігерії ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 вересня 2023 року (прийняте в м. Львові суддею Юрківим О. Р.; складене в повному обсязі 03 жовтня 2023 року) в адміністративній справі № 461/7992/23 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про продовження строку примусового затримання,

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі також - ГУ ДМС України у Львівській області, позивач) звернулося до Галицького районного суду міста Львова із вказаним адміністративним позовом та просило продовжити строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (далі також - відповідач) з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, що за адресою: Волинська область, Ківерцівський район, с. Журавичі, на строк чотири місяці.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 липня 2022 у справі № 461/3333/22 було затримано громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою ідентифікації та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, терміном на шість місяців, як такого, що незаконно перебуває в Україні, для подальшого забезпечення видворення за межі території України.

Надалі рішеннями Галицького районного суду м. Львова вказаний строк неодноразово продовжувався, востаннє рішення від 24 серпня 2023 року в справі № 461/6719/23 було продовжено строк затримання відповідача у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк один місяць, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

З метою забезпечення ідентифікації відповідача ГУ ДМС України у Львівській області неодноразово зверталося із листами до Посольства Федеративної Республіки Нігерія в Україні з приводу адміністративного затримання та сприяння у ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину. Проте, станом на час подання цього адміністративного позову, ГУ ДМС України у Львівській області не отримано жодної відповіді.

Також відповідач не звертався до територіальних органів ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на викладене та у зв`язку з неможливістю забезпечити примусове видворення відповідача, ГУ ДМС України у Львівській області просить продовжити строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (Волинське ПТПІ Волинська область, Ківерцівський район, с. Журавичі, вул. Перемоги, 27), які незаконно перебувають в Україні, на строк чотири місяці, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 29 вересня 2023 року позов задоволено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив через свого представника відповідач, який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що всупереч приписам частини дванадцятої статті 289 КАС України сторона позивача під час судового розгляду справи та при поданні заявленого позову не зазначила, які саме заходи вчинялися стороною позивача за період з 24 серпня 2023 року (рішення Галицького районного суду в справі) на час подачі позову. А під час дослідження судом доказів, поданих стороною позивача, було встановлено, що останнім дійсно давалися запити стосовно ідентифікації особи, які були зроблені ще до подачі позову про продовження строку затримання відповідача, розглянутого 24 серпня 2023 року. Також встановлено, що позивачем було отримано від посольства Федеративної Республіки Нігерія сертифікат на виїзд за межі території України, з якого видно, що особа відповідача встановлена, а також те, що відповідач вправі залишити територію України, оскільки вказаний сертифікат дає особі право на перетин державного кордону.

У судовому засіданні представник позивача повідомив суд, що строк дії цього сертифікату закінчився і на цей час особу відповідача не ідентифіковано. Також він повідомив, що посольство країни походження відповідача не вживає заходів щодо надання допомоги при видворенні відповідача та не надає грошові кошти останньому на повернення в країну походження, хоча обов`язок забезпечити видворення відповідача, в тому числі й забезпечити його транспортування, цілком покладено на сторону позивача і вказані витрати фінансуються за кошти Державного бюджету України. Також відповідач під час судового розгляду повідомив, що він в змозі самостійно залишити територію України та знайде необхідні кошти. Крім того, було встановлено, що за останніх півроку стороною позивача не вживалися будь-які заходи, спрямовані на видворення відповідача.

Враховуючи обґрунтування позову та пояснення сторони позивача, видно, що сторона позивача умисно не вказала всі фактичні обставини справи та допустила неправомірну бездіяльність під час виконання рішення суду в частині видворення відповідача за межі території України, оскільки особу відповідача було не тільки ідентифіковано, а й видано на його ім`я сертифікат на виїзд за межі території України, проте сторона відповідача не виконала не тільки рішення суду про видворення відповідача, але й фактично допустила невиконання своїх прямих обов`язків.

Представник позивача подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим; прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права й за відповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Тому просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відзив позивача обґрунтований загалом тими ж доводами, що й вимоги позовної заяви.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Як встановлено судом, 05 липня 2022 р. працівники ГУ ДМС України у Львівській області виявили та затримали громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який порушив правила перебування іноземців на території України.

Працівники ГУ ДМС України у Львівській області встановили, що ця особа перевищила дозволений строк свого перебування на території України більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушила вимоги пункту 2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012. Вказаний громадянин ухилився від виїзду з України, відмітки про продовження терміну перебування на території України в паспортному документі відповідача відсутні, законне джерело існування та підстави для подальшого перебування на території України відсутні.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 липня 2022 року в адміністративній справі № 461/3333/22 було задоволено позов ГУ ДМС України у Львівській області. Затримано з метою ідентифікації громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до Пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні терміном на шість місяців, як такого, що незаконно перебуває в Україні, для подальшого забезпечення видворення за межі території України.

Надалі рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 грудня 2022 року в справі № 461/6902/22 було задоволено позов ГУ ДМС України у Львівській області та продовжено строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27 квітня 2022 р. в адміністративній справі № 461/2816/23 було задоволено позов ГУ ДМС України у Львівській області та продовжено строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк два місяці, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

А рішенням Галицького районного суду м. Львова від 24 серпня 2023 року позовні вимоги ГУ ДМС України у Львівській області були задоволені частково та продовжено строк затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк один місяць, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

З метою забезпечення ідентифікації відповідача, ГУ ДМС України у Львівській області неодноразово зверталося із листами до Посольства Федеративної Республіки Нігерія в Україні з приводу адміністративного затримання та сприяння у ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину.

Проте, станом на час подання цього адміністративного позову, ГУ ДМС України у Львівській області не отримано жодної відповіді.

Також відповідач не звертався до територіальних органів ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Тому, з метою вжиття заходів щодо ідентифікації відповідача та забезпечення його примусового видворення за межі території України, ГУ ДМС у Львівській області просило продовжити строк затримання відповідача в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, на строк чотири місяці.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що ГУ ДМС у Львівській області, з метою забезпечення ідентифікації відповідача, зверталося з листами до Посольства Федеративної Республіки Нігерія в Україні з приводу адміністративного затримання та сприяння в ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину. Проте, станом на час подання цього адміністративного позову, ГУ ДМС України у Львівській області не отримано жодної відповіді. Також відповідач не звертався до територіальних органів ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Перелік вказаних обставин на думку суду першої інстанції є достатнім для часткового задоволення вимог позивача.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає такі висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з таких підстав.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені статтею 289 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Частиною одинадцятою статті 289 КАС України визначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

За змістом цієї норми строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, може бути продовжено лише за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства.

Як встановлено в ході судового розгляду справи, ГУ ДМС у Львівській області, з метою забезпечення ідентифікації відповідача, зверталося з листами до Посольства Федеративної Республіки Нігерія в Україні з приводу адміністративного затримання та сприяння в ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину.

За доводами позивача, які були взяті до уваги судом першої інстанції, ГУ ДМС у Львівській області, з метою забезпечення ідентифікації відповідача, зверталося з листами до Посольства Федеративної Республіки Нігерія в Україні з приводу адміністративного затримання та сприяння в ідентифікації відповідача та повернення його на батьківщину. Проте, станом на час подання цього адміністративного позову, ГУ ДМС України у Львівській області не отримано жодної відповіді. Також відповідач не звертався до територіальних органів ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перелік вказаних обставин на думку суду першої інстанції є достатнім для часткового задоволення вимог позивача. Також, у зв`язку з неможливістю ідентифікувати відповідача ГУ ДМС у Львівській області не приймалися рішення про примусове повернення/примусове видворення.

Проте, під час судового розгляду справи було встановлено, що стороною позивача було отримано від посольства Федеративної Республіки Нігерія сертифікат на виїзд відповідача за межі території України, за змістом якого особа відповідача встановлена, а також те, що відповідач вправі залишити територію України, оскільки вказаний сертифікат дає особі право на перетин державного кордону.

При цьому представник позивача повідомив в судовому засіданні, що строк дії цього сертифікату вже закінчився і на цей час особу відповідача не ідентифіковано.

Також, про причини, через які відповідач не залишив територію України, він повідомив, що західні країни не давали згоди на перетин кордону відповідачем, побоюючись, що такий залишиться на території Євросоюзу; проте, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин він не надав і вказав, що всі питання вирішувалися в телефонному режимі.

Крім того, представник позивача повідомив, що посольство країни походження відповідача не вживає заходів щодо надання допомоги при видворенні відповідача та не надає грошові кошти останньому на повернення в країну походження, хоча обов`язок забезпечити видворення відповідача, в тому числі й забезпечити його транспортування, цілком покладено на сторону позивача і вказані витрати фінансуються за кошти Державного бюджету України.

Так, відповідно до приписів частин першої, другої статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які підлягають примусовому видворенню або реадмісії за межі України, відшкодовують витрати, пов`язані з видворенням або реадмісією, в установленому законом порядку.

Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов`язаних із видворенням або реадмісією їх за межі України, видворення або реадмісія здійснюється за рахунок державного бюджету.

Також, в ході судового розгляду справи відповідач вказав, що він в змозі самостійно залишити територію України та знайде для цього необхідні кошти.

Відповідно до частини дванадцятої статті 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Всупереч зазначеним приписам, позивачем не було вказано, які саме заходи вчинялися ним як за період з 24 серпня 2023 року, коли рішенням Галицького районного суду було продовжено строк затримання відповідача на один місяць, так і за останніх півроку з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення, як і не надано стосовно цього жодних доказів.

З цього приводу представник позивача вказав, що жодних письмових запитів стороною позивача не надавалося, все відбувалося в телефонному режимі.

Згідно з частиною тринадцятою статті 289 КАС України умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Колегія суддів зауважує, що вказаний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При цьому, стороною позивача не було заявлено про відсутність співпраці з боку відповідача під час процедури його ідентифікації; не було надано жодних обґрунтувань та відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин.

А з приводу пункту 2 частини тринадцятої статті 289 КАС України, як уже було зазначено вище, стороною позивача було отримано від посольства Федеративної Республіки Нігерія сертифікат на виїзд відповідача за межі території України, за змістом якого особа відповідача ідентифікована, а також те, що відповідач вправі залишити територію України, оскільки вказаний сертифікат дає особі право на перетин державного кордону.

Враховуючи наведені норми законодавства та встановлені у справі обставини, зокрема те, що відповідач не відмовлявся співпрацювати під час процедури його ідентифікації та не перешкоджав оформленню відповідних документів для його примусового видворення в країну походження, а його особу було ідентифіковано відповідним сертифікатом, який також надавав йому право на виїзд за межі України та повернення додому, колегія суддів погоджується з доводами апелянта в тому, що позовні вимоги ГУ ДМС у Львівській області про затримання громадянина Нігерії ОСОБА_1 з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України є безпідставними та необґрунтованими, а відтак підстави для задоволення позовних вимог та продовження строку затримання відповідача відсутні.

Суд першої інстанції вказаних обставин до уваги не взяв та не врахував їх при постановленні оскаржуваного рішення та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу громадянина Нігерії ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 вересня 2023 року в адміністративній справі № 461/7992/23 скасувати.

У задоволенні позову Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина Нігерії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про продовження строку примусового затримання відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 04 грудня 2023 року.