Справа № 120/12530/23
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2023-12-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

04 грудня 2023 р. Справа № 120/12530/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Гайсинської міської ради (вул. 1-го Травня, 7, м. Гайсин, Вінницька обл., 23700)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Гайсинської міської ради (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 26.06.2023 року № 30 "Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,5766 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства та щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0, 5766 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства; зобов`язання відповідача виділити позивачеві в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 30.11.2017 року державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за №1872; зобов`язання відповідача виділити позивачеві в натурі (на місцевості) земельну частку (пай) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 30.11.2017 року державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за №1875. Крім того, позивач просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача у встановлений судом строк подати звіт про виконання рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі №120/4759/22, повторно розглянув її заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та прийняв рішення від 26.06.2023 року №30 про відмову у наданні такого дозволу. Позивач зауважує, що відповідач прийняв вказане рішення з тих же підстав, яким вже надавалась оцінка судом у рішенні по справі №120/4759/22. Вважаючи рішення відповідача від 26.06.2023 року № 30 протиправним, позивач з метою його скасування звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28.08.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала про відкриття провадження отримана відповідачем 25.08.2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, відтак суд, керуючись приписами КАС України, розглядає справу за наявними матеріалами.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

В жовтні 2021 року позивач звернулась до відповідача із заявами, в яких просила виділити в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки (паї) розміром по 0, 5766 га.

Рішенням відповідача від 08.12.2021 року №42 позивачеві відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Не погоджуючись з таким рішенням позивач оскаржила його до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі №120/4759/22 визнано протиправним та скасовано рішення Гайсинської міської ради №42 від 08.12.2021 року в частині відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,5766 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства, та щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,5766 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства; зобов`язано Гайсинську міську раду повторно розглянути заяви ОСОБА_1 зареєстровані 21.10.2021 за вх. №0360/0312-Ч-50, №0306/0312-Ч-49 щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2017 року №1872, виданого Тростянецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області, що посвідчує її право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП імені Дмитрука, с. Мелешків, Гайсинський район, Вінницька область розміром 0,5766 в умовних кадастрових гектарах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні; зобов`язано Гайсинську міську раду повторно розглянути заяви ОСОБА_1 зареєстровані 21.10.2021 року за вх. №0360/0312-Ч-50, №0306/0312-Ч-49 щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.11.2017 року №1875 виданого Тростянецькою державною нотаріальною конторою Вінницької області, що посвідчує її право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП імені Дмитрука, с. Мелешків, Гайсинський район, Вінницька область розміром 0,5766 в умовних кадастрових гектарах, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

На виконання вищевказаного рішення суду, відповідачем 26.06.2023 року прийнято рішення №30 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність", яким позивачеві відмовлено у наданні зазначеного дозволу згідно рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2002 року у справі №2-714/2002 року.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним позивач звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходив з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ст.79-1, 84 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

У державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Складовою реформування земельних відносин в Україні, є роздержавлення земель, тобто їх передача із державної та комунальної власності у приватну власність. Землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися з державної у приватну власність різними способами, які залежать від організаційно-правової форми сільськогосподарських підприємств, які виступають землекористувачами.

Відносини щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій регламентовано, зокрема, ст. 25 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини 1 цієї статті при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Приписи щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема Указ Президента України від 08.08.1995 року № 20/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

Відповідно до положень вказаного нормативно-правового акту паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах визначаються виходячи вартості земельної частки (паю) та середньої грошової оцінки одного гектар сільськогосподарських угідь для даного підприємства, кооперативу, товариства.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899-IV).

Ст. 1 та 2 вказаного Закону визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Отже, Закон №899-IV пов`язує право особи на виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) виключно із наявністю у такої особи права на земельну частку (пай), яке підтверджено документами, визначеними у ст. 2 Закону №899-IV.

Цим Законом повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) надані сільським, селищним, міським радам та районним державним адміністраціям.

Так, за приписами ст. 5 Закону № 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), крім іншого, розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Ст. 11 Закону №899-IV визначено, що встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачем, на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі №120/4759/22, 26.06.2023 року прийнято рішення №30 "Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність", яким позивачеві відмовлено у наданні зазначеного дозволу згідно рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2002 року у справі №2-714/2002 року.

В контексті наведеного суд зауважує, що вказана підстава для відмови була покладена в основу рішення від 08.12.2021 року № 42, яке й оскаржувалось позивачем в межах адміністративної справи №120/4759/22.

Так, під час розгляду справи №120/4759/22 суд критично оцінив посилання відповідача на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 09.09.2002 прийнятого по справі №2-714/2002, адже станом на час звернення позивача в жовтні 2021 року із заявами про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) так і на час формування оскаржуваного рішення, були чинним рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 14.05.2008 року та додаткове рішення цього суду від 30.07.2008 по справі №2о-73/2008, якими визнано за спадкодавцем позивача - ОСОБА_2 - право приватної власності в порядку успадкування, зокрема, на майновий пай розміром 0,5766 та 1,73 в умовних кадастрових гектарах із земель які перебували у колективній власності КСП імені Дмитрука, с. Мелешків, Гайсинський район, Вінницька область і належали померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Судом також надано оцінку свідоцтву про право на спадщину за заповітом серії НМХ №305182 від 30.11.2017 (зареєстровано в реєстрі за №1872) та свідоцтву про право на спадщину за заповітом серії НМХ №305183 від 30.11.2017 (зареєстровано в реєстрі за №1875), що видані державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Середою Н.М., згідно з якими позивач успадкувала від ОСОБА_2 право на дві земельні частки (паї), які перебували у колективній власності КСП імені Дмитрука, с. Мелешків, Гайсинський район, Вінницька область розміром 0,5766 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та належних спадкодавцю на підставі сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії РН №056249 та серії РН №056244, виданих Гайсинською РДА Вінницької області 25.01.2002.

В підсумку суд дійшов висновку, що за умови наявності в позивача чинних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, рішень Гайсинського районного суду по справі №2о-73/2008 від 14.05.2008 та від 30.07.2008, якими за спадкодавцем позивача визнано право власності на бажані ОСОБА_1 частки (паї), які перебували у колективній власності КСП імені Дмитрука, с. Мелешків, Гайсинський район, Вінницька область, наведені в оскаржуваному рішенні підстави для відмови у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність не відповідають вимогам чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавству.

Аналізуючи вищенаведене та повертаючись до обставин даної справи, суд констатує, що відповідачем за результатами повторного розгляду заяви позивача щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки (паю) прийнято рішення про відмову в наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, без врахування висновків суду, наведених у рішенні по справі №120/4759/22.

Суд вказує, що рішення відповідача №30 від 26.06.2023 року не дає вичерпної відповіді, які ж фактичні обставини відмови в наданні позивачеві дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

Крім того, відповідач при реалізації наданих йому повноважень щодо розгляду заяви позивача має враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Такими обставини, в даному випадку, є рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05.09.2022 року у справі №120/4759/22, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення відповідача від 26.06.2023 року № 30 не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим та протиправним, а отже, позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Суд зауважує, що прийняття рішення про виділення в натурі земельної частки (паю) є адміністративним актом, прийняттю якого передує визначена законом адміністративна процедура.

Таким чином, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд вважає за доцільне відмітити, що КАС України передбачає загальні і спеціальні способи судового контролю. Загальні способи контролю мають усі суди, незалежно від спеціалізації, і вони полягають у розгляді скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних виконавців.

Загальний судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому ст. 287 КАС України. Спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачені ст. 382 та 383 КАС України, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення; накладання штрафу за невиконання судового рішення; визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або на порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду

В свою чергу, суд також вказує, що застосування заходів судового контролю є правом, а не обов`язком суду. Про доцільність застосування таких заходів суд вирішує в кожній конкретній ситуації окремо з огляду на характер спірних правовідносин, сторін, а також ймовірну можливість невиконання особою, не на користь якої ухвалено рішення, приписів суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не обґрунтувала необхідність застосування до відповідача такого заходу судового контролю як подання звіту. Разом з тим, у суду немає жодних доказів, що свідчили б про можливе ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі.

За таких обставин, зважаючи на необґрунтованість та недоведеність вимоги про зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача такого заходу судового контролю за виконанням судового рішення у даній справі.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в сумі 2 147 грн. 20 коп.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн. 40 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Гайсинської міської ради від 26.06.2023 року № 30 "Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність" щодо відмови ОСОБА_1 в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,5766 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства та щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 5766 га для ведення товарного сільськогосподарського господарства у власність.

Зобов`язати Гайсинську міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 30.11.2017 року державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за №1872, та земельної частки (паю) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 30.11.2017 року державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області, та зареєстрованого в реєстрі за №1875, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Гайсинської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Гайсинська міська рада (вул. 1-го Травня, 7, м. Гайсин, Вінницька обл., 23700, )

Повний текст судового рішення складено та підписано суддею 04.12.2023 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна