Справа № 260/5268/22
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 260/5268/22 пров. № А/857/10279/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Довгої О.І., Кузьмича С.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 року (рішення ухвалене у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Іванчулинця Д.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі (м. Мукачево) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року позивач звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позов до 27 прикордонного загону імені Героїв Карпатської Січі (м. Мукачево) Західного регіонального управління Державної прикордонної служби (Військова частина НОМЕР_1 ) , в якому просив: прийняти дану позовну заяву до розгляду та відкрите позовне провадження по справі, визнати протиправним та скасувати рішення від 06.10.2022 року начальника відділення інспекторів прикордонної служби (тип а) впс «вилок» (тип б) 27 пригордонного загону імені імені Карпатської січі(м. Мукачево) Західного регіонального управління державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) про відмову в перетині державного кордону України громадянину України прийняте щодо ОСОБА_1 ;

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.10.2022 року позивач прибув до пункту пропуску «Вилок» для перетину державного кордону України на підставі того, що він є громадянином України та, зокрема: аспірантом, який навчається за денною формою здобуття освіти в Університеті лазурного берега, який знаходиться у Французькій республіці, м. Ніцца. Позивач надав відповідачу підтверджуючі документи: угоду про прийняття іноземного дослідника або викладача між позивачем та Університетом лазурного берега від 04.07.2022 року, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 05.02.2020 року ОСОБА_1 із затвердженою особливою відміткою про те, що позивач користується правом на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти № 3104 від 21.07.2022 року, студентський квиток на 2022-2023 роки Університету лазурного берегу № 22017451, договір про участь у програмі академічної мобільності з 01.10.2020 року по 31.05.2021 року, закордонний паспорт НОМЕР_3 від 17.07.2018 року та студентська французька віза з 20.10.2020 року по 20.07.2021 року, довідка за місцем вимоги від 06.09.2022 року (на оригінальній мові - французька та нотаріально засвідчений переклад на державну мову - українську). Майором ОСОБА_2 (Начальником відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_4 прикордонного загону ), було ухвалено рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16- річного віку від 06.10.2022 року (далі - Рішення), яким було прийнято рішення про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_3 на підставі п. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», з причини того, що у позивача відсутні документи на право перетину Державного кордону України в умовах правового режиму військового стану без зазначення того, які саме документи відсутні у позивача. Перелік зазначених документів було надано позивачем під час спроби перетину державного кордону України в пункті пропуску «Вилок», є зазначений письмово перелік наданих документів на звороті Рішення. Даний перелік документів також зазначено на екземплярі Рішення, який знаходиться у відповідача. Вважає, що у Рішенні відповідачем було здійснено помилку у зазначенні прізвища позивача, а саме зазначено прізвище ОСОБА_4 , хоча правильним прізвищем є ОСОБА_5 , що підтверджується тим фактом, що відповідач у графі «документ, що посвідчує особу» зазначив інформацію про закордонний паспорт позивача: НОМЕР_3 від 17.07.2018 року, а тому оскаржуване Рішення стосується саме позивача, а не будь-якої іншої особи з прізвищем ОСОБА_4 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 року позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції оскаржила Військова частина НОМЕР_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 жовтня 2022 року у зв`язку з наміром перетнути державний кордон України у пункті пропуску «Вилок» ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) пред`явив для проведення паспортного контролю уповноваженій особі підрозділу охорони державного контролю наступні документи: угоду про прийняття іноземного дослідника або викладача між позивачем та Університетом лазурного берега від 04.07.2022 року, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 05.02.2020 року ОСОБА_1 із затвердженою особливою відміткою про те, що позивач користується правом на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти № 3104 від 21.07.2022 року, студентський квиток на 2022-2023 роки Університету лазурного берегу № 22017451, договір про участь у програмі академічної мобільності з 01.10.2020 року по 31.05.2021 року, закордонний паспорт НОМЕР_3 від 17.07.2018 року та студентська французька віза з 20.10.2020 року по 20.07.2021 року, довідка за місцем вимоги від 06.09.2022 року (на оригінальній мові - французька та нотаріально засвідчений переклад на державну мову - українську).

Майором ОСОБА_2 (Начальником відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) впс « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_4 прикордонного загону) , було ухвалено рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16- річного віку від 06.10.2022 року, яким відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_3 на підставі п. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Відмову аргументовано тим, що у позивача відсутні документи на право перетину Державного кордону України в умовах правового режиму військового стану.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 звернувся з даним адміністративним позовом до суду, вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що порушує його право на вільне пересування,

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно частини першої ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Зазначене кореспондується також з положеннями ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 №3857-XII (далі Закон №3857). При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до приписів статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Воєнний стан в розумінні положень ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Згідно пункту 6 частини першої статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено.

Пунктом 3 вказаного вище Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Положеннями ст. 2 вказаного законодавчого акту визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, які передбачають, серед іншого, з`явитися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів та визначення їх призначення на особливий період.

Згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовозобов`язаним.

З матеріалів адміністративної справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є студентом аспірантури денної форми навчання, який отримав докторський грант від Університету Лазурного берегу (м. Ніцца, Французька Республіка) на 3-річну програму PhD.

У тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного ОСОБА_1 , зроблено відмітку про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією на підставі абз. 2 частини третьої ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку». Згідно ст. 23 Закону №3543 не підлягають призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, зокрема, здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Згідно частини дев`ятої ст. 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», право на відстрочку від призову на строкову військову службу для здобуття освіти також мають громадяни України, які в рамках міжнародних договорів України навчаються у закладах освіти інших держав.

Довідкою для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти №3104 від 21.07.2022, виданою Інгульським районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, підтверджено право ОСОБА_1 на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову військову службу). Жодних заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном уповноважений орган не висловив.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, станом на день виникнення спірних правовідносин позивач, як здобувач вищої освіти, не підлягав призову на військову службу під час мобілізації в розумінні Закону №3543.

Відмовляючи ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, посадова особа відповідача виходила з того, що подані особою документи не підтверджують наявність підстав для виїзду без будь-якої конкретизації. Поряд з цим у поданому до суду відзиві відповідач правомірність оскарженої відмови обґрунтував відсутністю права здобувачів освіти на перетин державного кордону в умовах воєнного стану.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 №661-IV, завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні покладаються на Державну прикордонну службу України.

Відповідно до ст. 3 Закон №3857, перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.

Частиною третьою ст. 6 Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 №1710-VI встановлено, що пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про прикордонний контроль» передбачено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

Згідно частини першої статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль», іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Постанова Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57 (далі Правила), визначає порядок перетинання громадянами України державного кордону. Відповідно до п. 2 Правил у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до п. 2-6 Правила, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону №3543.

Рішенням голови Державної прикордонної служби, згідно з розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 03.04.2022 року №23-7913/0/06-22 встановлено, що обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану на виїзд за межі території України не застосовуються до громадян України, чоловіків віком від 18 до 60 років, які є здобувачами фахової передвищої та вищої освіти, асистентів стажистів, аспірантів та докторантів, що навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти.

Листом головнокомандуючого Збройних сил України від 24.03.2022 №300/1/С/962 вказано територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (які входять до сфери управління Міністерства оборони України) стосовно призовників військовозобов`язаних, яким надано відстрочку від призову для продовження навчання, зокрема за кордон, у відповідності до частин 9, 15 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 18 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у військово-облікових документах зробити відповідні записи щодо надання їм відстрочки від призову (призову за мобілізацією), та надання дозволу відповідного керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виїзду за кордон.

Станом на день оголошення воєнного стану ОСОБА_1 вже являвся студентом іноземного вищого навчального закладу. На підтвердження права перетину кордону позивачем було пред`явлено відповідні документи, а саме: угоду про прийняття іноземного дослідника або викладача між позивачем та Університетом лазурного берега від 04.07.2022 року (на оригінальній мові - французька та нотаріально засвідчений переклад на державну мову - українську); тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 05.02.2020 року ОСОБА_1 із затвердженою особливою відміткою про те, що позивач користується правом на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» до 30.09.2025 року; довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти, асистентів стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти № 3104 від 21.07.2022 року; студентський квиток на 2022-2023 роки Університету лазурного берегу № 22017451; договір про участь у програмі академічної мобільності з 01.10.2020 року по 31.05.2021 року між позивачем та Харківським національним університетом імені В.Н. Каразіна та навчальний план на 2020-2021 роки в Університеті лазурного берега (затверджений Міністерством освіти і науки України); закордонний паспорт НОМЕР_3 від 17.07.2018 року та студентська французька віза з 20.10.2020 року по 20.07.2021 року; довідка за місцем вимоги від 06.09.2022 року (на оригінальній мові - французька та нотаріально засвідчений переклад на державну мову - українську).

Апеляційним судом встановлено, що позивачеві було видано студентську візу до Французької Республіки, ще до введення військового стану та оголошення загальної мобілізації. Як вірно зазначено судом першої інстанції, що підставою для виїзду з України позивача слугувало саме продовження навчання в іноземному вищому навчальному закладі. При цьому позивача у встановленому законом порядку було надано право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову військову службу), відомості про що було також надано уповноваженій особі відповідача.

Згідно з зазначеним в рішенні першої інстанції, в спірних правовідносинах ОСОБА_1 отримав докторський грант від Університету Лазурного берега у м. Ніцца Французької Республіки за денною формою навчання, як аспірант до 24 лютого 2022 року, а будь-яких зауважень щодо достовірності поданих документів відповідач не заявляє.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 при здійсненні перетину державного кордону 06 жовтня 2022 року подав для паспортного контролю всіх необхідні документи для підтвердження наявності права перетину кордону в умовах воєнного стану, а тому оскаржене рішення посадової особи органу Державної прикордонної служби України є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.05.2023 року у справі №260/5268/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді О. І. Довга
С. М. Кузьмич