Справа № 160/20501/22
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

О К Р Е М А Д У М К А

за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 року (суддя Неклеса О.М.)
Виклад обставин справи:
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом до зазначених відповідачів та просив визнати протиправною відмову у видачі йому паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року,
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2023 позов задоволено:
- визнано протиправною відмову у видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року та зобов`язано видати позивачу паспорт в формі книжечки зразка 1994 року (а.с. 68-73).
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що пункт 3 Постанови №302 та Тимчасовий порядок №456 підлягає застосуванню у випадку оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки на підставі рішення суду.
Разом з цим, суд першої інстанції послався на правову позицію, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі №Пз/9901/2/18 (№806/3265/17).
Свою позицію суд апеляційної інстанції обґрунтував тим, що до даних правовідносин не підлягає застосуванню постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі №Пз/9901/2/18 (№806/3265/17). При цьому суд апеляційної інстанції застосував практику, викладену у постановах Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №160/1/21, від 08.06.2023 у справі №380/5977/21. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що видача паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки є виключенням, передбаченим, що до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України та передбачає декілька умов, зокрема, наявності судового рішення стосовно конкретної особи, яка звертається за оформленням та вдачею паспорту у формі книжечки.
Вважаю, що скасування рішення суду першої інстанції, яким було задоволено позов, призвело до порушення ряду норм законодавства України, а саме:
- ст. 3, 8, ст. 32 Конституції України;
- ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;
- ч.5 ст.242 КАС України.
На мою думку, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17 (в якій зазначено, що будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено) є підстави для видачі позивачу паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року та залишення рішення суду першої інстанції без змін.
Зокрема, вважаю, що якщо громадянин, через свої особисті переконання, хоче отримати паспорт у вигляді книжечки, то відмова у видачі йому такого паспорта є порушенням права громадянина на свободу вибору.
Зазначена обставина, на мою думку, є важливою для застосування висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №806/3265/17, оскільки вказаним рішенням були захищені особисті переконання та погляди особи.
Видача паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки є виключенням з загального правила, зокрема, таке виключення можливе за наявності судового рішення стосовно конкретної особи, яка звертається за оформленням та вдачею паспорту у формі книжечки.
На мою думку, оскільки законодавством України обмеження у видачі паспорту у формі книжечки законодавством не передбачено, при цьому такий паспорт може бути виданий на підставі рішення суду, то є підстави для задоволення позову.
Так, статтею 24 Конституції України визначено, що не може бути привілеїв та обмежень за будь-якими ознаками (зокрема і релігійними).
Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17, вказано, що із зазначених конституційних норм, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.
Водночас, суд апеляційної інстанції (на мою думку) не надав оцінку зазначеному з позиції верховенства права та конституційних норм.
Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Отже, вказаною конституційною нормою не допускається збирання інформації про особу без згоди особи.
Також, отримання паспорту громадянина України в формі книжечки ніяким чином не може вплинути на національну безпеку України, економічний добробут України, не порушує прав інших людей, також це питання не має переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, тому не задоволення такої вимоги як видача паспорту в формі книжечки є протиправним та свідчить про не дотримання судом принципу пропорційності, що визначений пунктом 8 частини 2 статті 2 КАС України.
Так, Рішенням Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року N 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частині 2 ст. 32 Конституції України, зокрема:
неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо.
Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб.
Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя.
Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Вимога позивача про видачу паспорту України в формі книжечки не містить будь-якої загрози національній безпеці, економічному добробуту або правам людини.
При цьому, збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням держави в її особисте та сімейне життя.
Зокрема, такий висновок був висвітлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 року у зразковій справі №806/3265/17.
Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами:
Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Стаття 8 Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Приватне життя "охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру" (див. п. 25 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "C. проти Бельгії" від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)).
Аналізуючи викладені вище норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.
Вважаю, що з урахуванням вищезазначених норм Конституції України, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також правових висновків Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 від 19.09.2018 року наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції, яким задоволено позов, - без змін.
Суддя Ю. В. Дурасова