Справа № 620/6856/22
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6856/22 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Єгорової Н.М.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області Марущенко Андрій Анатолійович про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ по особовому складу Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо звільнення зі служби позивача від 28.02.2022 № 80 о/с;

- поновити позивача на посаді старшого сержанта служби Судової охорони, контролера ІІ категорії 2 відділення (Дзержинський районний суд) 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2022 до дня ухвалення рішення судом про поновлення на посаді.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що звільнення позивача є неправомірним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до витягу з наказу ТУ Служби судової охорони у Харківській області від 19.05.2021 позивач проходив службу в Службі судової охорони на посаді контролера ІІ категорії 2 відділення (Дзержинський районний суд) 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області.

Відповідно до витягу з наказу ТУ Служби судової охорони у Харківській області від 15.02.2022 № 61 о/с позивачу надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2022 рік починаючи з 16.02.2022 по 02.03.2022.

ТУ Служби судової охорони у Харківській області 24.02.2022 прийнято наказ № 73 о/с про відкликання з усіх видів відпусток за 2022 рік з 24.02.2022, зокрема, ОСОБА_1 .

На підставі рапорту командира 2 підрозділу охорони майора Служби судової охорони Сокольського О. відповідачем прийнято наказ від 28.02.2022 № 80о/с про звільнення позивача з 28.02.2022 на підставі підпункту 5 (через службову невідповідність) пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що звільнення позивача зі Служби судової охорони за службовою невідповідністю у зв`язку з невиконання службових обов`язків, було вчинено відповідно до вимог Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.

Згідно частини першої статті 161 Закону № 1402-VIII служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

За змістом частин першої, другої статті 162-1 Закону № 1402-VIII до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.

Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони затверджене рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 № 1052/0/15-19 (далі - Положення № 1052).

Згідно пункту 1, підпунктів 5, 6 пункту 2 розділу XII Положення № 1052 звільнення співробітників зі Служби здійснюється у запас Збройних Сил (із постановкою на військовий облік) - якщо звільнені особи не досягли граничного віку перебування в запасі, встановленого Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу", і за станом здоров`я придатні до військової служби .

Співробітник звільняється зі служби, а служба припиняється: через службову невідповідність; у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

Як зазначалося, позивача було звільнено за службовою невідповідністю у зв`язку із неприбуттям за місцем несення служби після відкликання з відпустки під час запровадження воєнного стану.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на 24.02.2022 позивач перебував у щорічній черговій оплачуваній відпустці

У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 ТУ Державної судової охорони у Харківській області 24.02.2022 прийнято наказ № 73 о/с про відкликання з усіх видів відпусток за 2022 рік з 24.02.2022, зокрема, ОСОБА_1 .

У відповідності до рапорту та пояснень командира 2 підрозділу охорони майора Служби судової охорони лейтенанта Служби судової охорони Зіберова Є.О., на виконання наказу від 24.02.2022 № 73 о/с стосовно відкликання співробітників Служби судової охорони з відпусток за 2022 рік, ним були повідомлені співробітники 2 відділення 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони, які на той час знаходились у відпустках, у тому числі і позивач про те, що він відзивається із відпустки та повинен прибути до місця несення служби у Дзержинський районний суд м. Харкова. У свою чергу, ОСОБА_1 повідомив, що він знаходиться у селі Ядути, Ніжинського району, Чернігівській області та не має можливості прибути до територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, вказував про те. що він хвилюється за своє життя, оскільки в Харкові небезпечно перебувати.

При цьому, позивач в апеляційній скарзі не заперечує факту його повідомлення про необхідність прибуття за місцем несення служби та факту свого неприбуття.

Відтак, станом на 28.02.2022 контролер II категорії 2 відділення 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони старший сержант Служби судової охорони ОСОБА_1 , який присягнув вірно служити Українському народові, чесного і сумлінного виконувати свої службові обов`язки та накази керівництва, не з`явився за місцем несення служби.

Відповідно до частини четвертої статті 163 Закону № 1402-VIII на співробітників Служби судової охорони поширюється дія Дисциплінарного статуту Національної поліції України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Порядок проведення службового розслідування стосовно співробітників Служби судової охорони та утворення дисциплінарних комісій, їх повноваження встановлюються Головою Служби судової охорони.

Дисциплінарний статут Національної поліції України затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно частини першої статті 1 цього статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Пунктами 1, 4-6 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (частина перша статті 11 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини шостої статті 163 Закону № 1402-VIII з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки, визначення відповідності займаним посадам співробітників Служби судової охорони, вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення співробітників Служби судової охорони через службову невідповідність проводиться їх атестування в порядку, що визначається Головою Служби судової охорони.

Згідно абзацу першого розділу VIII Положення № 1052 з метою визначення рівня службової підготовки, ділових та моральних якостей, відповідності займаним посадам проводиться атестування співробітників.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, звільнення за службовою невідповідністю можливе лише за результатами оцінки ділових, професійних, особистих якостей співробітників, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри. Вказані обставини у Службі судової охорони встановлюються у спосіб проведення атестування її співробітників у встановленому Головою Служби судової охорони порядку.

У свою чергу, порушення присяги, невиконання наказів керівництва чи вимог нормативно-правових актів може бути підставою для притягнення працівника служби судової охорони до встановленої законом дисциплінарної відповідальності.

Будь-яких відомостей про те, що звільненню позивача передувало проведення його атестування чи інша процедура дослідження та оцінки якостей позивача, за результатами якої були б встановлені обставини неможливості продовження ним служби у зв`язку із його невідповідністю такій службі, матеріали справи не мітять.

Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що позивача фактично було звільнено за обставин, які могли свідчити про наявність складу дисциплінарного правопорушення. Однак, у такому разі слід мати на увазі, що дисциплінарний проступок та службова невідповідність є суттєво різними категоріями та мають цілком відмінні підстави для застосування. Допущення особою певних порушень, які можуть утворювати склад дисциплінарного проступку, не є свідчення невідповідності такої особи службі чи займаній посаді.

Наведене спростовує посилання відповідача на доведення допущення позивачем порушення службової дисципліни, оскільки у спірних правовідносинах позивача до дисциплінарної відповідальності не притягувалося, а тому цей факт не підлягає доказуванню у даній справі. Суд у даному спорі не вправі встановлювати наявність у бездіяльності позивача, яка полягала у неприбутті за місце ведення служби, складу дисциплінарного правопорушення, оскільки наведене віднесене до виключної компетенції відповідача.

У свою чергу, не заперечуючи можливе порушення позивачем службової дисципліни, вимог чинного законодавства, присяги співробітника Служби судової охорони чи наказів керівництва, колегія суддів констатує, що факту саме службової невідповідності позивача відповідач у встановленому порядку не встановив та не довів, а належні та допустимі докази такої невідповідності (результати атестування) матеріали справи не містять.

За таких обставин колегія суддів вважає, що звільнення позивача у відповідності до наказу Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 28.02.2022 № 80 о/с у зв`язку із службовою невідповідністю є неправомірним.

Згідно частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки наказом Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 28.02.2022 № 80 о/с позивача було неправомірно звільнено з 28.02.2022 з посади контролера ІІ категорії 2 відділення (Дзержинський районний суд) 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, то він підлягає поновленню на цій посаді з 01.03.2022.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата

Відповідно до пункту Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з матеріалів справи, за останні два календарні місяці позивачу нараховано 36 193,93 грн заробітної плати, а тому середньоденний заробіток становить 928,05 грн (36193,93/(19+20)).

Зважаючи на те, що у період з дня звільнення по день винесення цієї постанови кількість робочих днів становила 437 робочих днів, то розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який належить виплаті позивачу становить 405 557,63 грн.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області Марущенко Андрій Анатолійович про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку, поновлення на посаді задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 28.02.2022 № 80 о/с щодо звільнення з 28.02.2023 старшого сержанта Служби судової охорони ОСОБА_1 з посади контролера ІІ категорії 2 відділення (Дзержинський районний суд) 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді контролера ІІ категорії 2 відділення (Дзержинський районний суд) 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області.

Стягнути з Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2022 до 30.11.2023 у розмірі 405 557 (чотириста п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн 63 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Єгорова

Суддя А.Ю. Коротких