Справа № 215/5347/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 215/5347/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року (суддя Горбалінський В.В.) у справі №215/5347/22 за позовом ОСОБА_1 до Директора комунальної установи Будинок нічного перебування Криворізької міської ради Бовкуна Олександра Петровича про встановлення наявності компетенції (повноважень), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою з приводу неналежного розгляду його заяви від 28.10.2022р., в якому просив:

- встановити наявність компетенції (повноважень) Директора комунальної установи Будинок нічного перебування Криворізької міської ради Бовкуна Олександра Петровича у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень надати запрошення для ОСОБА_1 з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду заяви від 28.10.2022 року, належно завірені з реєстраційними номерами 2 копії цієї заяви і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю;

- встановити наявність компетенції (повноважень) Директора комунальної установи Будинок нічного перебування Криворізької міської ради Бовкуна Олександра Петровича у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 28.10.2022 року наказом повідомити відділ реєстрації, власника про надану послугу, зазначену в ч.2, 3 п.2.2 Статуту установи відповідно до ч.2.1, п.1.3, ч.5.6, 10 Статуту і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати таку процедури виконати;

- встановити наявність компетенції (повноважень) Директора комунальної установи Будинок нічного перебування Криворізької міської ради Бовкуна Олександра Петровича у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень за результатом розгляду заяви від 28.10.2022 року надати соціальну послугу, зазначену у ч.2.3 п.2.2 Статуту і здійснити реєстрацію місця перебування за юридичною адресою установи і визнати відмову від такої процедури протиправною бездіяльністю та зобов`язати таку процедури виконати.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання: документу про сплату судового збору у розмірі 992,4грн., або документи, які

підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк позивачем вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконані, у зв`язку з чим наявні правові підстави для її повернення позивачеві на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю згідно статті 315 КАС України. Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору, оскільки дохід позивача не дозволяє сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі. Крім цього, зазначав, що копію ухвали про залишення позовної заяви без руху не отримував, у зв`язку з чим не мав можливості усунути недоліки позовної заяви.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами частини першої статті 133 КАС України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат або звільнити від їх сплати повністю або частково, за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті (ч. 2 ст. 8 Закону України "Про судовий збір").

Як слідує з наведених положень процесуального закону, вирішуючи питання про звільнення від сплати судового збору, суд враховує майновий стан сторони. Втім, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

До заяви про звільнення від сплати судового збору позивачем долучено довідку Управління праці та соціального захисту виконавчого комітету Тернівської районної у місті Кривому Розі ради №7076 від 31.10.2022, відповідно до якої позивач отримує щомісячну компенсаційну виплату непрацюючій непрацездатній особі, яка доглядає за особою з валідністю, яка з січня 2012 року по грудень 2021 року складала 25 851,0грн.

Судом встановлено, що 5 відсотків розміру річного доходу позивача за 2021 рік складає 1292,55 грн., що перевищує розмір судового збору, який необхідно було сплатити позивачу за подання цієї позовної заяви до суду.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив про відсутність законодавчо визначених підстав для звільнення позивача від сплати судового збору.

Отже, вважаючи на те, що звільнення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, а позивачем, окрім довідки про дохід, жодних інших документів на підтвердження скрутного матеріального становища не надано, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про звільнення від сплати судового збору.

Суд зазначає, що обов`язок щодо надання до суду переконливих доказів, які свідчать про неможливість сплати судового збору покладений саме на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням. Лише у разі неможливості самостійно подати такі докази з об`єктивних причин, особа повинна про це повідомити суд, заявивши відповідне клопотання про їх витребування. У поданій позовній заяві позивачем не наведено причин, які унеможливлюють самостійного подання до суду доказів його матеріального стану.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що надання таких доказів не може бути підставою лише для звільнення позивача від сплати судового збору, оскільки положення статті 133 КАС України передбачають і інший порядок вирішення питання щодо сплати судового збору, а саме: зменшення розміру належного до оплати судового збору, відстрочення або розстрочення сплати судового збору. Таких клопотань позивачем заявлено не було.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у спірному випадку були наявні підстави для залишення позову без руху.

Як свідчать матеріали справи, копія ухвали про залишення позовної заяви без руху двічі була направлена судом першої інстанції на поштову адресу позивача, яка вказана ним в позовній заяві, однак на адресу суду повернулися конверти з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку від 05 березня 2009 року №270 (зі змінами та доповненнями) після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику.

Пунктом 4 частини шостої вказаної статті 251 КАС України визначено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Згідно із частиною першою статті 131 КАС України учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби. У разі неповідомлення про зміну адреси повістка надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до змісту абзацу четвертого частини четвертої статті 124 КАС України у разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

За правилами частини одинадцятої статті 126 Кодексу адміністративного судочинства України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

При цьому беруться до уваги положення частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якими у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із копію ухвали про залишення позовної заяви без руху від 23.05.2023 не вручено адресату з незалежних від суду причин, а тому вважається, що така ухвала суду є врученою позивачу.

Суд зауважує, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, а відповідно до частини другої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008 Європейський суд з прав людини зауважив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Матеріали справи у справі свідчать про те, що позивач не виявив необхідної старанності з метою подання позову до суду, який би відповідав вимогам ст..161 КАС України.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2020 року (справа №640/209945/18).

У справі №9901/471/21 (постанова від 21 вересня 2023 року) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що саме позивач як особа, яка ініціювала судовий процес з метою захисту своїх прав, свобод та інтересів, має бути зацікавлений у тому, щоб організувати належне та своєчасне отримання кореспонденції від суду.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції виконано покладений на нього обов`язок щодо інформування учасників справи про ухваленні судові рішення, а не вручення ухвали суду про залишення позову без руху позивачу мало місце з незалежних від суду причин.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, оскільки у встановлений судом строк позивачем недоліки позовної заяви усунуті не були, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення позову позивачу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що повернення позову не позбавляє ОСОБА_1 процесуальної можливості повторно звернутися до суду, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.315, ст.ст.316 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року по справі №215/5347/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у строки, які визначено ст..329 КАС України.

Повний текст судового рішення складено 30.11.2023

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк