Справа № 522/21088/23
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/358/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До суду 26.10.2023 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ОДП №1448765 від 18.10.2023 року, по справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

В обґрунтування позову вказано, 18.10.2023 року інспектором з паркування Департаменту транспорту зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябініним С.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ОДП №1448765. Відповідно до постанови власника транспортного засобу Lexus LX 570, д.н.з. НОМЕР_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. У постанові зазначено, що 18.10.2023 року водій транспортного засобу Lexus LX 570, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у м.Одеса, вул.Рішельєська, 9, здійснив стоянку на тротуарі (не позначеному відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками), чим порушив п.15.10.б ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.122 КУпАП. З зазначеною постановою він не згоден, вважає, що постанова винесена безпідставно з порушенням його прав, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, тому був змушений звернутися до суду з зазначеним позовом. Зазначив, що відповідно до п.15.10.б ПДР заборонено стоянку для усіх транспортних засобів незалежно від категорії. Проте п.15.10.в ПДР заборонено стоянку на тротуарах за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Зазначив, що пп.в до п.15.10 був доданий до ПДР у 2002 році, а до цього діяло правило, передбачене тільки пп.б, тобто дозволялось ставити на стоянку тільки легкові автомобілі і мотоцикли у спеціально позначених знаками з табличками місцях. Вважає, що пп.в п.15.10 ПДР передбачено правило, згідно якого, якщо відсутня заборона на зупинку і/або стоянку знаками або розміткою, то легкові автомобілі і мотоцикли дозволено ставити при заїзді на тротуар незалежно від наявності дорожніх знаків з табличками, передбачених пп.б, лише умовою такої стоянки на тротуарі є залишення не менш двох метрів для руху пішоходів, ніяких інших умов цей підпункт не передбачає. Заявник вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, а тому підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував.

Матеріали позову суддя отримала 27.10.2023 року.

Ухвалою суду від 31.10.2023 року провадження у справі відкрито, справу ухвалено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 09.11.2023 року.

У судове засідання призначене на 09.11.2023 року сторони не зявилися, представник ОСОБА_1 адвокат Ляшенко А.А. через канцелярію суду надав письмові пояснення, в яких зазначив, що він є власником легкового автомобілю «Лексус» модель LX 570, д.н.з. НОМЕР_2 , 18.10.2023 року він припаркував зазнаачений автомобіль з частковим заїздом передньою частиною під похилим кутом на тротуар по АДРЕСА_1 приблизно о чотирьох метрах від нього ближче до входу до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований на самому куті вулиць Рішельєвська та Грецька, оскільки він проживає та працює за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно п.26.3 ПДР, у пішохідну зону дозволяється в`їзд транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні… Таким чином, позивач правил дорожнього руху не порушував.

Розгляд справи відкладепо на 28.11.2023 року.

10.11.2023 представник Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради на електронну адресу суду надала відзив на адміністративний позов, в якому просили у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що 18.10.2023 року інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням управління розвитку транспортної інфраструктури департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябініним С.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки, відеозапису серія ОДП 1448765, стосовно правопорушення, яке мало місце у м.Одесі на вул.Рішельєвська, 9, а саме водієм транспортного засобу Lexus LX 570, д.н.з. НОМЕР_1 , вчинено правопорушення, передбачене п.15.10.б ПДР (стоянка забороняється на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками). Дане правопорушення було зафіксовано в режимі фотозйомки, відповідно до ст.14-2 КУпАП. Після встановлення власника транспортного засобу, на ОСОБА_1 , було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ОДП №1448765 від 18.10.2023 року, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності з накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Зазначили, що позивач в позові обгрунтовує правомірність здійснення стоянки на тротуарі посиланням на пп.в п,15.10 ПДР України, який визначає, що стоянка заборонясться на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бити поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Проте, ними надані фотознімки, на яких вказаний автомобіль не був припаркований у місцях, позначених дорожніми знаками 5.38, 5.39, встановленими з табличками 7.6.1, 7.6.2-7.6.5 тільки у спосіб, позначений на табличці, як то передбачено п.15.6 ПДР Українп. Згідно правил дорожнього руху України тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном. Вважають, що тротуар це елемент дороги призначений для руху пішоходів, а не для руху транспортних засобів. Також зазначили, що поряд з місцем зупинки транспортного засобу Позивача облаштовано спеціальну парковку, і як вбачасться з фото наданих інепектором вільні місця для паркування наявні.

24.11.2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Ляшенко А.А. через канцелярію суду надав додаткові пояснення до позову, в яких зазначив, що в відзові відповідач посилається на те, що тротуар це елемент дороги призначений для руху пішоходів, а не для руху транспортних засобів. Позивач вважає, що зазначений довод відповідача не грунтується на законі, так, по-перше, згідно положень п.11.13 ПДР забороняється рух транспортних засобів по тротуарах і пішохідних доріжках, крім випадків, коли вони застосовуються для виконання робіт або обслуговування торговельних та інших підприємств, розташованих безпосередньо біля цих тротуарів або доріжок, за відсутності інших під`їздів і за умови виконання вимог пунктів 26.1-26.3 цих Правил. Відповідно до п.26.3. ПДР, у пішохідну зону в`їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні…(п.26.3 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 553 від 11.07.2018). Між тим, позивач, ОСОБА_1 , не тільки працює на підприємстві, директором якого є його дружина ОСОБА_2 (юридична фірма «Метр») (докази додаю), а і тимчасово проживає у будинку АДРЕСА_2 (місцезнаходження та юридична адреса вказаної фірми) по вул.Рішельєвській, поряд з яким у пішоходній зоні паркує свій автомобіль на стоянку у повній відповідності з положеннями п.11.13, пп.в п.15.10, п.26.3, а також додатку 1 пункту 7 підпункту 7.6.5. Правил дорожнього руху. Посилання відповідача на той факт, що поряд з місцем де був припарковний його легковий автомобіль, облаштовано спеціальну (платну) парковку, де були вільні місця, не позбавляє права ставити на стоянку свій транспортний засіб у відповідності із положеннями п.15.10.в ПДР. По-друге, доводи відповідача про те, що позивач поставив на стоянку свій автомобіль у місці, яке не позначено дорожніми знаками (5.38. і 5.39.), встановленими із табличками 7.6.1. 7.6.5, не утворює складу правопорушення. Вважає, що відповідач безпідставно намагається положення пп.б п.15.10. ПДР розповсюдити на пп.в п.15.10, який не містить жодного посилання на будь-які знаки та/або таблички. Якщо відсутні жодні із дозволяючих знаків, закон також дозволяє стоянку на тротуарі, але лише для легкових автомобілів та мотоциклів та за певних умов. А саме, відповідно до підпункту п.15.10.в ПДР стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Таким чином, ПДР дозволяють паркуватися легковим автомобілям та мотоциклам на тротуарах при відсутності спеціальних «дозволяючих» знаків. Проте головними вичерпними умовами для такого паркування є паркування на краю тротуару та залишення на тротуарі 2-х метрів для вільного руху пішоходів, що і було здіснено позивачем у спосіб поставлення транспортних засобів на стоянку, передбачений Додатком 1 до Правил дорожнього руху. Крім того, у пішохідну зону дозволяється в`їзд транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні (позивач постійно працює у будинку, розташованому у вказаній зоні, а іноді тимчасово проживає в ньому з 2003 рок).

У судовому засіданні 28.11.2023 року був присутній представник ОСОБА_1 Ляшенко А.А., позов підтримав, просив задовольнити, скасувати постанову, стягнути витрати, повязанні з оплатою судового зюору та штрафу, та пояснив, що 18.10.2023 року інспектором з паркування Рябініним С.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ОДП №1448765., відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 грн. У постанові зазначено, що 18.10.2023 року водій транспортного засобу Lexus LX 570, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у м.Одеса, вул.Рішельєська, 9, здійснив стоянку на тротуарі (не позначеному відповідними дорожніми знаками, встановленими табличками), чим порушив п.15.10.б ПДР. Проте, позивач припаркував свій автомобіль згідно пп.в п.15.10 ПДР, а саме, стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Усі ці умови позивачем були виконані, вільного тротуару для пішоходів залищилось більш ніж 2 м. Вважає, що усі доводи відповідача не мають значення, оскільки позивач припаркував свій автомобіль відповідно до п.15.10.в ПДР.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18.10.2023 року о 11.39 год інспектором з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябініним С.М було виявлено порушення водієм транспортного засобу Lexus LX 570, д.н.з. НОМЕР_1 , п.15.10.б ПДР, а саме здійснено стоянку на тротуарі (непозначеному відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками) за адресою: м.Одеса, вул.Рішельєвська, 9, у зв`язку з чим постановою серії ОДП 1448765 18.10.2023 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. (а.с.6-7).

ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля Lexus LX 570, номерний знак НОМЕР_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , та документований посвідченням воді серії НОМЕР_4 (а.с.8-11).

Позивач у своєму позові заперечує наявність адміністративного правопорушення, а саме вважає, що він паркував свій автомобіль згідно пп.в п.15.10 ПДР, а саме, стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м. Усі ці умови ним були виконані, вільного тротуару для пішоходів залищилось більш ніж 2 м.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.1 ст.247 Кодексу України про адміністративне правопорушення обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, інспектора з паркування в даному випадку, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена законодавством.

Відповідно до ч.5 ст.14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно п.1.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року передбачено, що вони відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Відповідно до п.1.3 ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п.1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до п.1.5 ПДР, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, задавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції. власника дороги або уповноважений ним орган.

Відповідно до п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з приміткою до цієї статті, суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

Положеннями статті 14-2 КУпАП передбачено, що адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис та функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.

Статтєю 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Законом України від 27.09.2018 року 2262-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування сфери паркування транспортних засобів», уповноважено розглядати справи про порушення правил дорожнього руху інспекторів з паркування. Цим же законом ч.2 ст.268 КУпАП доповнено реченням такого змісту: "Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-4 цього Кодексу".

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє суду прийти до правового висновку, що достатньою та необхідною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст.251 КУпАП та ст.ст.73, 74 КАС України.

Відповідно до п.1.10 ПДР терміни, що наведені в цих правилах, мають таке значення:

- автомобільна дорога, вулиця (дорога) - частина території, зокрема в населеному пункті, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів та обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу;

- край проїзної частини (для нерейкових транспортних засобів) - видима умовна чи позначена дорожньою розміткою лінія на проїзній частині в місці її прилягання до узбіччя, тротуару, газону, розділювальної смуги, смуги для руху трамваїв, велосипедної або пішохідної доріжки;

- проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів;

- тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном;

- стоянка це припинення руху транспортного засобу на час, більший ніж 5 хвилин, з причин, не пов`язаних з необхідністю виконання вимог цих Правил, посадкою (висадкою) пасажирів, завантаженням (розвантаженням) вантажу.

Отже, тротуар, це елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном.

Пункт 15.1 ПДР, який є загальною нормою параграфу 15 ПДР, передбачає, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватися у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

В випадку відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливi, вони дозволяються бiля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху) (п.15.2 ПДР).

Відповідно до пп.б п.15.10 ПДР, стоянка забороняється, зокрема, на тротуарах (крім місць, позначених відповідними дорожніми знаками, встановленими з табличками).

Сторонами надано паперові копії фотознімків із зображенням автомобіля марки Lexus LX 570, номерний знак НОМЕР_1 , згідно яких автомобіль стоїть з частковим заїздом передньою частиною під похилим кутом на тротуар по вул.Рішельєвській у м.Одесі.

Згідно наданих матеріалів фотофіксації, вищевказаний транспортний засіб зафіксовано на краю тротуара та в місці розташування автомобіля позивача відсутні будь-які дорожні знаки.

Однак, позивач обґрунтовує правомірність здійснення стоянки на тротуарі посиланням на пп.в п.15.10 ПДР України, де зазначено, що стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

Відтак, зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що водій наділяється правом на здійснення стоянки автомобіля на тротуарі за умови одночасного дотримання трьох вимог, а саме: стоянка здійсниться легковим автомобілем та мотоциклом; стоянка здійснюється на краю тротуару; стоянка здійснюється таким чином, що для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.

За диспозицією пп.в п.15.10 ПДР України, краєм тротуару є саме зовнішній бік тротуару, що знаходиться біля дорожньої полоси для руху транспортних засобів. Паркування автомобілів на краю тротуару із залишенням по внутрішній його стороні 2 метри для вільного руху пішоходів передбачає уникнення руху транспортного засобу джерела підвищеної небезпеки по тротуару та убезпечення тим самим пішоходів, забезпечення вільного руху тротуаром.

Матеріали справи та фотофіксації свідчать, що легковий автомобіль позивача припаркований на зовнішньому боці краю тротуару, задні колеса автомобіля перебувають на дорозі. Замір відстані інспектором не проводився, однак візуально вбачається,що по вул.Рішельєвська в м.Одесі біля будинку №9, вільного тротуару для руху пішоходів від автомобіля позивача більше як два метри. Тож, позивачем дотримано всі вимоги пп.в п.15.10 ПДР України.

Посилання інспектора поліції на підпункт «Б» пункту 15.10 ПДР України, який загальним у відношенні до спеціального підпункту «В», є помилковим.

Доводи представника відповідача щодо відсутності дорожніх знаків, якраз стосуються пп.б п.15.10 ПДР, тоді як підпункт пп.в п.15.10 ПДР розміщення спеціальних знаків не вимагає.

Також, безпідставні доводи відповідача про те, що поруч розміщена парковка, адже як вказує позивач, така парковка платна і він не зобов`язаний нею користуватися за умови дотримання правил дорожнього руху.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи сторін, суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

При цьому суд не примає до уваги посилання позиваачя що він працює та проживає біля місця зупинки, оскільки це не підтверджено належними доказами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, те що дотримання Правил дорожнього руху України є невід`ємною частиною організації процесу дорожнього руху з метою створення безпеки для інших учасників дорожнього руху, уникнення дорожньо-транспортних пригод та їх наслідків, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого штрафу, суд зазначає, що така вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, оскільки дії суду чітко регламентовані ч.3 ст.286 КАС України і повернення штрафу неможливе при розгляді справи щодо оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Також слід відзначити, що згідно ст.296 КУпАП, скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою.

Повернення коштів сплачених позивачем на виконання штрафу має здійснюватися на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій» .

Відповідно до п.3 «Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється Казначейством або головними управліннями Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Казначейства) з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень (далі - рахунки за надходженнями), відкритих в Казначействі відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідно до вимог п.3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №787 від 3 вересня 2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

Відповідач є контролюючим органом у розумінні положень п.5 Порядку, оскільки саме на виконання його рішення (постанови) було сплачено штраф позивачем.

Отже, сплачений адміністративний штраф може бути повернуто Казначейством у визначеному порядку лише на підставі подання (висновку) органу, який застосував адміністративне стягнення. Тобто, фізичній особі необхідно звернутись до відповідного контролюючого органу із заявою про надання до головного управління Казначейства подання (висновку) про повернення помилково сплаченого адміністративного штрафу та подати до головного управління Казначейства заяву про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа, який підтверджує перерахування коштів.

Тому, вимоги про стягнення з Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради задоволенню не підлягають, адже п.3 «Порядку повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №787 від 03.09.2013 визначено порядок звернення Позивача для повернення зазначених коштів.

Відповідно до ч.2 ст.132 КАС України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до приписі статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа №543/775/17, провадження №11-1287апп18 про те, що за системного, цільового та граматичного тлумачення до наведеного законодавчого регулювання відносин, пов`язаних зі сплатою судового збору, Велика Палата Верховного Суду в контексті фактичних обставин справи та зумовленого ними застосування норм процесуального права зазначає, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VІ, які пільги за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають.

Оскільки відповідач, під час винесення оскаржуваної постанови діяв від імені органу Національної поліції, тому на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 536,80 грн. на користь позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.19, 63 Конституції України, ст.ст.2, 14, 19-20, 22, 72-77, 118, 192, ч.3 ст.194, 205, 227-228, ч.4 ст.229, 241-246, 250, 286, 293, 294 КАС України, ст.ст.9, ч.1 ст.122, 222, 251, 252, 254, 257, 258, 268, 276, 278, 280, 283, 289 КУпАП, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ОДП 1448765 у справі про адміністративне правопорушення від 18.10.2023 року, винесену інспектором з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Рябініним С.М., відповідно до якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04.12.2023 року.

Суддя: Домусчі Л.В.