Справа № 260/6530/23
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2023 року м. Ужгород№ 260/6530/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Куля Т.Т.,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

позивача Васьківа М.М.

представника позивача не з`явився,

представника відповідача Хранюк Б.Б. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 20 листопада 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 30 листопада 2023 року.

27 липня 2023 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника адвоката Дудурича Ігоря Володимировича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - відповідач), в якому просить:

1) визнати протиправними та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 26.06.2023 року № 120-К «Про звільнення ОСОБА_1 », яким припинено державну службу ОСОБА_1 начальника відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області 30 червня 2023 року у зв`язку з нез`явленням його на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності відповідно до частини другої статті 87 Закону України «Про державну службу»;

2) поновити ОСОБА_1 з 30 червня 2023 року на державній службі па посаді начальника відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області;

3) стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 червня 2023 року по день фактичного поновлення на роботі;

4) стягнути з відповідача на користь позивача всі понесені у справі судові витрати;

5) стягнути з Головною управління Держгеокадастру у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 196 942,40 гривень (том І, а.с.1-6).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області. Наказом начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Бокша С. № 120-К від 26.06.2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача було звільнено з 30.06.2023 року із займаної посади у зв`язку з нез`явленням на службу більше як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності. З спірним наказом позивача було ознайомлено 28.06.2023 року службою управління персоналом Головного управління, про що свідчить підпис на зворотній стороні оскаржуваного наказу. Підставою для винесення оскаржуваного наказу слугувала доповідна записка начальника відділу управління персоналу О. Курта від 23.06.2023 року.

Вважаючи наказ про звільнення протиправним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернувся з даним позовом до суду.

27 липня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження (том І, а.с.23, 24).

11 серпня 2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого вбачається, що останній заперечує про позову та просить відмовити в його задоволенні (том І, а.с.27-37).

16 жовтня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд такої по суті (том ІІ, а.с.50, 51).

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів наведених у відзиві на позову заяву та просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу № 1 управління надання адміністративних послуг Головною управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 26 червня 2023 року за № 120-К «Про звільнення ОСОБА_1 », позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку із нез`явленням на службі більше як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (том І, а.с.9).

Згідно із додатком до наказу від 26 червня 2023 року за № 120-К, доповідної записки начальника відділу управління персоналом О. Курги від 23 червня 2023 року загальна кількість календарних днів тимчасової непрацездатності позивача з 26 липня 2023 року по 23 червня 2023 року становить 160 днів (том І, а.с.10, 11).

Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон України № 889-VIII).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України № 889-VIII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення може бути нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд або більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності (без урахування часу відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами), якщо законом не встановлено більш тривалий строк збереження місця роботи (посади) у разі певного захворювання.

Аналіз вищезазначених положень свідчить, що частиною другою статті 87 Закону України № 889-VIII передбачено дві підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а саме: перша нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 120 календарних днів підряд внаслідок тимчасової непрацездатності: друга нез`явлення державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності.

З наведених приписів законодавства встановлено, що до періоду тимчасової непрацездатності зараховуються всі календарні дні звільнення від роботи за листком непрацездатності, у чому числі святкові, неробочі і вихідні дні, які припадають на такий період.

Варто зауважити, що на відміну від трудового законодавства (у пункті 5 частини першої статті 40 КЗпП України, де йдеться про «нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності»), Закон передбачає ще одну можливість обрахування часу непрацездатності «більш як 150 календарних днів протягом року». Це положення, серед іншого, зумовлене попередньою негативною практикою «переховування» окремими недобросовісними особами на лікарняних листах протягом тривалого часу. У такому разі облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року. При цьому під роком, очевидно, розуміється період, що відповідає 365 календарним дням, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність.

Отже, при визначені наявності підстав для припинення державної служби у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності облік часу нез`явлення на службі здійснюється не підряд, а сумарно протягом року, починаючи з першого дня нез`явлення на службу через тимчасову непрацездатність. Також у цьому разі, вихід державного службовця на службу не є тією обставиною, яка перешкоджає суб`єкту призначення реалізувати його право на припинення державної служби за його ініціативою.

При цьому, наведені законодавчі приписи обумовлюють здійснення розрахунку саме зважаючи на кількість календарних днів тимчасової непрацездатності у період перебування у трудових відносинах (проходження служби), а не кількість календарних днів тимчасової непрацездатності, які припадають на робочі дні.

Аналогічний правовий висновок неодноразово викладений Верховним Судом в постановах від 31.10.2018 року по справі № 815/4343/17, від 10.05.2011) року У справі №815/2933/17.

Як вбачається із матеріалів даної адміністративної справи, загальний період тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 у період з 26 липня 2022 року по 23 червня 2023 року становить 160 календарних дні. Відсутність позивача на роботі розраховується з початку перебування на лікарняному, у даному випадку 26 липня 2022 року.

Отже, у відповідача були законні підстави для припинення державної служби позивача відповідно до частиною другою статті 87 Закону України «Про державну службу».

Що стосується доводів позивача про те, що у відповідача при прийнятті спірного наказу були відсутні аргументи відносно шкоди інтересам держави у разі тимчасової непрацездатності позивача, суд зазначає наступне.

Як вже попередньо було встановлено судом, позивач працював на посаді начальника відділу № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Так, згідно Положення про Відділ № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області затвердженого наказом Головного управління від 01 серпня 2022 року № 87, відділ № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - відділ) є структурним підрозділом управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, юрисдикція якого поширюється на територію Ужгородського району Закарпатської області (за винятком державних кадастрових реєстраторів, які здійснюють свої повноваження відповідно до вимог законодавства).

Відділ у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України і Держгеокадастру, іншими нормативно правовими актами, цим Положенням, Положенням про Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області.

Відділ очолює начальник Відділу, який призначається на посаду та звільняється з посади начальником Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Начальник Відділу:

1) здійснює керівництво Відділом, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності;

2) організовує та забезпечує виконання Відділом Конституції та законів України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, доручень Прем`єр- міністра України, наказів Міністерства аграрної політики та продовольства України, доручень Міністра аграрної політики та продовольства України, його першого заступника та заступників, наказів Держгеокадастру, доручень Голови Держгеокадастру та його заступників, наказів Головного управління, розпоряджень голови місцевої державної адміністрації;

3) вносить заступнику начальника начальнику Управління надання адміністративних послуг Головного управління пропозицій щодо визначення пріоритетів роботи Відділу і шляхів виконання покладених на нього завдань, подає на затвердження плани роботи Відділу (річні, піврічні);

4) звітує перед заступником начальника начальником Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо виконання покладених на Відділ завдань та планів роботи;

5) надає заступнику начальника начальнику Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області пропозиції щодо здійснення добору кадрів у Відділ;

6) вносить пропозиції заступнику начальника начальнику Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області щодо призначення на посади та звільнення з посад державних службовців та працівників Відділу, присвоєння їм рангів державних службовців, прийняття рішення щодо їх заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності;

7) скликає та проводить наради з питань, що належать до його компетенції;

8) у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання працівниками Відділу доручення;

9) підписує документи з питань діяльності Відділу на бланку Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області;

10) у межах повноважень вживає заходи стосовно взаємодії з центрами надання адміністративних послуг в частині надання адміністративних послуг;

11) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства (том І, а.с.45-47).

Відповідно до посадової інструкції начальника відділу (посада, яку обіймав позивач) основною метою посади є здійснення керівництва відділом № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, забезпечення реалізації повноважень: Управління надання адміністративних послуг на території Ужгородського району (том І, а.с.48, 49).

Зважаючи на те, що позивач працював на посаді начальника відділу № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області та до йото обов`язків входило керівництво відділом, то тривала відсутність позивача на робочому місці через тимчасову непрацездатність негативно вилинула на функціонування відділу № 1.

Як встановлено судом із доповідної записки заступника начальника управління начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та методичного забезпечення Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Ірини Цогли від 09 червня 2023 року № 138/3-23-0.5 (том І, а.с.61), стосовно виконання доручення начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 16 травня 2023 року за № 87/0/3-23 з урахуванням того, що позивач був відсутній на роботі у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності термін виконання вказаного доручення було продовжено до 05 червня 2023 року.

Відтак, суд наголошує на тому, що шкода інтересам держави, у разі тимчасової непрацездатності працівника, не передбачена законодавством, як обов`язкова умова припинення державної служби, за частиною другою статті 87 Закону України «Про державну службу», а також цією нормою такою підставою визначене саме по собі нез`явлення державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності без будь-яких додаткових умов та підстав. Тобто, за наявності та документального підтвердження такої обставини, питання звільнення державною службовця належить до виключних повноважень (дискреції) суб`єкта призначення.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 196 942,40 грн., суд зазначає наступне.

Позивачем до позовної заяви додано копію пенсійного посвідчення НОМЕР_2 відповідно до якого, позивач має інвалідність загального захворювання третя група, тобто останнє не пов`язане із виконанням посадових обов`язків позивача. Доказів причинного-наслідкового зв`язку встановленої інвалідності із виконанням посадових обов`язків, позивачем не надано.

Також суд зазначає, що позивач не надав доказів того, що повідомив Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області про встановлення йому інвалідності. Як стверджував відповідач у відзиві, Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області дізналося про даний факт лише із даної позовної заяви.

Також позивачем у позові зазначено, що зміна керівництва органу (Наказ Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 11 січня 2022 року № 7-то «Про призначення ОСОБА_2 » та упереджене ставлення до його особи спричинило нервовий зрив, що спонукало підриву та загостренню його здоров`я. Однак, позивачем не наведено жодних доводів та не надано доказів, щодо того яким чином зміна керівництва органу спричинило в нього «нервовий зрив».

Також, твердження позивача про упереджене ставлення до нього з боку керівництва не підтверджені належним та допустимими доказами, а такі твердження базуються виключно на суб`єктивній оцінці ним певних обставин, зокрема, щодо організації робочого процесу у Головному правлінні Держгеокадастру у Закарпатській області.

Щодо посилання позивача на наказ Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 06 жовтня 2022 року № 6-дс «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 » суд звертає увагу на те, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року по справі № 260/4393/22 відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу від 06 жовтня 2022 року за № 6-дс. Постановою Восьмою апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року у справі № 260/4393/22 - без змін.

Дисциплінарне провадження відкрите відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 03 лютого 2023 року № 1 - дс «Про відкриття дисциплінарного провадження» було закрито відповідно до частини третьої статті 65, частини п`ятої статті 7 Закону України «Про державну службу» на підставі наказу від 31 березня 2023 року № 3-дс «Про закриття дисциплінарного провадження щодо ОСОБА_1 », оскільки минув строк для застосування стягнення (том І, а.с.50).

Щодо твердження позивача про приниження його ділової репутації, як начальника Відділу № 1 зокрема, шляхом непреміювання, суд зазначає таке.

Відповідно до частини шостої статті 52 Закону України «Про державну службу» премії виплачуються в межах фонду преміювання залежно від особистого внески державного службовця в загальний результат роботи державного органу.

Типове положення про преміювання затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Встановлення премій державним службовцям здійснюється керівником державної служби відповідно до затвердженого ним Положення про преміювання у відповідному державному органі, погодженою з виборним органом первинної профспілкової організації (за наявності).

Відповідно до пунктів четвертого та п`ятого розділу другого «Положення про преміювання працівників Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області» затвердженого наказом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 26 січня 2018 року за № 30 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі застосування дисциплінарного стягнення (крім зауважень) до працівника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, премія не нараховується в місяць в якому застосовано дисциплінарне стягнення, за рішенням керівника Головною управління. За період відпусток (основної, додаткової та інших, передбачених законодавством), тимчасової непрацездатності та в інших випадках, коли згідно із законодавством виплати проводяться з розрахунку середньої заробітної плати, премія працівникам Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області не нараховується.

Як вбачається із матеріалів справи, доручення начальника Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 01 серпня 2022 року № 483/0/3-22 та доручення від 26 квітня 2023 року № 70-3-23, прийняті з метою покращення виконавської та трудової дисципліни працівників відділу №1 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області із дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідно до доповідної записки заступника начальника управління начальника відділу інформаційно-аналітичної роботи та методичного забезпечення Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області Ірини Цогли від 15.05.2023 № 70/1/3-23-0.5 (том І, а.с.51) відповідно до доручення 26.04.2023 № 70/3-23 начальником відділу № 1 Васьківом Мирославом подано для ознайомлення звіти про проведену роботу 08 травня 2023 року та 15 травня 2023 року (том І, а.с.52, 53).

Однак зазначені звіти містять загальні та формалізовані відомості про виконану роботу та відображають загальні обов`язки згідно із посадовою інструкцією без опису конкретно виконаної роботи. Дані вказані у звіті: не містять кількісних показників, зокрема, щодо розгляду звернень громадян та запитів Головною управління Держгеокадастру у Закарпатській області; не відображають інформацію про спосіб забезпечення завдань вказаних у звіті, а саме, яким чином забезпечував: надання адміністративних послуг, здійснення ведення Державного земельного кадастру; взаємодію з центрами надання адміністративних послуг тощо.

Відповідно до статті 44 Закону України «Про державну службу» результати службової діяльності державних службовців щороку підлягають оцінюванню для визначення якості виконання поставлених завдань, а також з метою прийняття рішення щодо преміювання, планування їхньої кар`єри.

Оцінювання результатів службової діяльності проводиться на підставі показників результативності, ефективності та якості, визначених з урахуванням посадових обов`язків державного службовця тощо.

З урахуванням зазначеного, такий підхід позивача до виконання посадових обов`язків не сприяли виплаті останньому премій та надбавки за інтенсивність.

Щодо твердження позивача щодо приниження ділової репутації у зв`язку із переведення на посаду нижчу ніж та що була вільна на той момент зазначаємо наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до Державної служби України з питань праці зі скаргою від 31 серпня 2022 року (том І, а.с.54) щодо переведення його на посаду начальника відділу № 1. Головне управління за дорученням Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру розглянуло зазначену скаргу. Так відповідно до листа Головною управління від 09 вересня 2022 року за № В-72/2-146/6-22 (том І, а.с.55, 56), згідно з пунктом 6 частини першої статті 2 Закону України «Про державну службу» рівнозначна посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів. Посада заступника начальника управління - начальника відділу № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління та посада начальника відділу № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління є рівнозначними посадами, гак як належать до однієї підкатегорії посад державної служби «БЗ».

Як вбачається із вищевказаних копій документів, 19 липня 2022 року на електронну адресу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області надійшла заява ОСОБА_1 (засвідчена електронним цифровим підписом) про згоду на переведення посаду начальника відділу № 1 управління надання адміністративних послуг.

Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області на виконання абзацу 9 пункту 11 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 23 грудня 2021 року № 603, листом від 20 липня 2022 року № 21-7-0.10-2066/2-22 звернулось до Держгеокадастру щодо погодження звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління начальника відділу № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління, в порядку переведення на рівнозначну посаду начальника відділу № 1 управління надання адміністративних послуг Головного управління, відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 Закону України «Про державну службу». Листом Держгеокадастру від 01 серпня 2022 року за № 22-28-0.214-4747/2-22 отримано згоду на переведення ОСОБА_1 на рівнозначну посаду.

Суд також звертає увагу на те, що дії відповідача на які посилається позивач, як на такі, що спричинили погіршення його здоров`я, здійснені відповідачем в межах та спосіб передбачених чиним законодавством України.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (із змінами і доповненнями від 25 травня 2001 року № 5 та від 27.02.2009. № 1) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Причинний зв`язок між протиправним порушенням роботодавцем прав працівника і моральною шкодою, що наступила, означає, що результат з неминучістю випливає із діяння. Відповідальність не може наступити за випадкові наслідки діяння або опосередковану шкоду. Причинний зв`язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю роботодавця і моральною шкодою, яка сталася, повинен бути прямим (безпосереднім). Прямий зв`язок - це такий, за якого моральна шкода безпосередньо, з неминучістю випливає з дій чи бездіяльності роботодавця.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження причинного зв`язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до положень статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Судом враховується також те, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначене узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України", в якому суд наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди не підлягає до задоволення.

З огляду на зазначене суд вважає, що відповідач правомірно прийняв наказ від 26 червня 2023 року за № 120-К «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку з нез`явленням державного службовця на службу протягом більш як 150 календарних днів протягом року внаслідок тимчасової непрацездатності відповідно до частини другої статі і 87 Закону України «Про державну службу», з дотриманням критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, передбачених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Таким чином, відсутні правові підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації: пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 76 КАС України встановлено, що остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожною доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить переконливого висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, у відповідності до статті 139 КАС України, не підлягають розподілу.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 205, 241 - 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець