Справа № 280/8099/23
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 листопада 2023 року Справа № 280/8099/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки, загальною кількістю 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки, загальною кількістю 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби із одночасною сплатою сум податку з доходів фізичних осіб;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р. у розмірі його місячного грошового забезпечення на день звільнення;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р. у розмірі його місячного грошового забезпечення на день звільнення;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% його місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% його місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби.

Ухвалою суду від 04.10.2023 визнано поважною причину пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та поновлено позивачу пропущений строк звернення до суду у даній справі. Відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд адміністративної справи без повідомлення/виклику сторін. Витребувано від Військової частини НОМЕР_1 засвідчені належним чином копії: витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №233 від 19.08.2023; довідки про виплачені позивачеві суми коштів при виключенні останнього зі списків особового складу відповідача; розрахунок сум, що не були виплачені позивачу у зв`язку зі звільненням останнього з військової служби; довідки про вартість не отриманого речового майна; рапорту позивача, в якому останній просив виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно, доплати, а також усі суми коштів, що підлягали до виплати при звільненні з військової служби.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.08.2023 № 233, позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту два частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З 19.08.2023 позивач є таким, що виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Як слідує з наведеного витягу із наказу від 19.08.2023, позивачу не компенсовано 56 днів невикористаної ним додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020, 2021, 2022, 2023 роки; не виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік; не виплачено одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у зв`язку зі звільненням з військової служби за станом здоров`я. Крім того, відсутні відомості про грошову компенсацію за не отримане речове майно. Зазначено, що при звільненні з військової служби, позивачем до військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт, в якому останній просив виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток, компенсацію за не отримане речове майно, доплати, а також усі суми коштів, що підлягали до виплати при звільненні з військової служби. Однак до вказаного часу, відповідачем жодних наведених попередньо виплат здійснено не було. Вказані обставини, зумовили позивача звернутися до суду з цим позовом за захистом своїх прав щодо отримання відповідних компенсацій та виплат. Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що позивачем не було подано відповідний рапорт на виплату компенсації за неотримане речове майно, що в свлю чергу унеможливило посадових осіб стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 при підготовці проєкту наказу на звільнення позивача самостійно прийняти рішення щодо виплати даної компенсації та включення цього пункту в наказ командира військової частини НОМЕР_1 . Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020- 2023 роки, загальною кількістю 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, зазначено, що військовою частиною НОМЕР_1 компенсовано та виплачено позивачу грошові кошти за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020, 2021, 2022, 2023 рік у кількості 56 діб. Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р. у розмірі його місячного грошового забезпечення на день звільнення зазначено, що у зв`язку з відсутністю у позивача визначених підстав Окремим дорученням Міністра оборони України, позивачу матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань була виплачена у розмірі 600,00 грн. Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% його місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби зазначено, що позивачем рапорт на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% його місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби не був поданий встановленим порядком та не реєструвався у нетаємному діловодстві військової частини, а порушення статті 14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Крім того зазначено, що позивач із наказом від 19.08.2023 №233 (яким позивача було виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) погодився та станом на теперешній час відомостей щодо їх оскарження немає. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Разом із відзивом на позовну заяву відповідач надав суду документи на викоання ухвали суду, а саме: витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 14.11.2018 №42, витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2023 №233, картка особового рахунку позивача.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом установлені наступні обставини.

Судом установлено, що ОСОБА_1 у період з 14.11.2018 по 19.08.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.08.2023 №233 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) пункту два частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 19.08.2023 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення через військову частину НОМЕР_1 за морською нормою №3 (сніданок) з 20.08.2023.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.08.2023 №233 наказано: виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби у розмірі 580% посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 87,8% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01 по 19 серпня 2023 року.

Відповідно до статті 162 Закону України «Про відпустки», пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, не компенсовано за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій 2020, 2021, 2022, 2023 рік у кількості 56 (п?ятдесят шість) діб.

Щорічна основна відпустка за 2020 рік не використана.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана.

Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана.

Відповідно до абзацу третього пункту 1 4 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплатити грошову компенсацію за 78 (сімдесят вісім) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2020, 2022, 2023 років.

Відповідно до пункту 23.2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік отримав.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 05 лютого 2018 року № 45, підйомну допомогу при переміщені до нового місця служби отримав.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік не виплатили.

Постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався, на квартирному обліку не перебуває.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати грошової компенсації за не отримане речове майно; не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки, загальною кількістю 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби; не нарахування та невиплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р. у розмірі його місячного грошового забезпечення на день звільнення; не нарахування і невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% його місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно, та зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за не отримане речове майно, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються всіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Приписами ст.2 Закону №2011-XII визначено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Згідно зі ст.9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі - Порядок №178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Згідно п.п.4,5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), в якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до п.4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

З аналізу вищевказаних норм слід дійти висновку про те, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Таким чином, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Аналогічні висновки викладено і Верховним Судом у постановах від 03.10.2018 у справі №803/756/17, від 30.07.2020 у справі № 820/5767/17.

Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Отже, виходячи із вищезазначених норм права обов`язковою умовою для отримання військовослужбовцем компенсації речового майна у грошовому вигляді є звернення військовослужбовця до командування військової частини з відповідним рапортом.

У разі відсутності відповідного рапорту, право на отримання компенсації не виникає.

Суд зазначає, що матеріали адміністративної справи не містять жодних належних та доказів на підтвердження того, що позивач до або після звільнення з військової служби звертався в установленому порядку до командування військової частини з рапортом про отримання компенсації за неодержане речове майно.

Зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно того, що станом на час звільнення йому відповідачем не була виплачена грошова компенсація вартості за неотримане речове майно. При цьому, позивачем зазначено, що він звертався до відповідача із рапортом про виплату компенсації, однак відповіді або розрахунку не отримав.

Водночас, суд зазначає, що приписами ч.1 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відтак, на позивача при зверненні до суду із відповідним позовом покладено обов`язок доведення заявлених позовних вимог.

Натомість, позивачем не надано до суду доказів звернення до відповідача із відповідним рапортом про виплату йому грошової компенсації за неотримане під час проходження військової служби речове майно, а судом в рамках реалізації принципу офіційного з`ясування обставин у справі не встановлено доказів подання позивачем до відповідача такого рапорту.

Отже у суду відсутні підстави для визнання протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно, а також зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за не отримане речове майно.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки, загальною кількістю 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки, загальною кількістю 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби із одночасною сплатою сум податку з доходів фізичних осіб, суд зазначає наступне.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки», встановлено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Згідно з п.12 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій надаються такі пільги як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст.16-2 Закону України «Про відпустки», учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з п.8 ст.10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом 3 п.14. ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до п.3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, передбачено, що у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Так, згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.08.2023 №233, відповідно до статті 162 Закону України «Про відпустки», пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, не компенсовано за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій 2020, 2021, 2022, 2023 рік у кількості 56 (п`ятдесят шість) діб.

Суд зазначає, що наведені доводи позивача спростовуються матеріалами справи, оскільки відповідно до статті 162 акону України «Про відпустки», пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», пункту 3 розділу ХХХІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, військовою частиною НОМЕР_1 компенсовано та виплачено позивачу грошові кошти за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020, 2021, 2022, 2023 рік у кількості 56 (п`ятдесят шість) діб у сумі - 47331,50 грн, що підтверджується карткою особового рахунку військовослужбовця матроса ОСОБА_1 .

Таким чином, у суду відсутні підстави для визнання протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки, загальною кількістю 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби, а також зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2020-2023 роки, загальною кількістю 56 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби із одночасною сплатою сум податку з доходів фізичних осіб.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р. у розмірі його місячного грошового забезпечення на день звільнення, суд зазначає наступне.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260).

Згідно з п.2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.

Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до п.17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Розділ XXIV Порядку №260 визначає виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Відповідно до п. 1 вказаного розліду XXIV Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно п. 7 розліду XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Відповідно до п. 6 Окремого доручення Міністра оборони України № 2683з від 01.02.2023, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям в розмірі місячного грошового забезпечення, виключно за наявності таких підстав: смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків; поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану; у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме: онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія); захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С; безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, які пов`язані із захистом Батьківщини (більше 30 днів поспіль), внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів; сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги. У рапорті на ім`я командира військової частини вказується причина звернення та додаються документи, що її підтверджують.

Цей вид допомоги не є обов`язковою виплатою, у тому числі й у разі звільнення. Утім, військовослужбовці мають знати про своє право отримати раз на рік таку допомогу. Тобто перед звільненням особа може звернутись із відповідним рапортом про виплату допомоги.

З аналізу викладених норм суд приходить до висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх рапортом на підставі наказу командира (начальника).

Отже, повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Порядку № 260.

Суд звертає увагу на те, що станом на день виключення позивача зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2023 №233 підстави для виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та її розмір були визначені лише окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з.

Окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з передбачено виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі місячного грошового забезпечення виключно за наявності підстав, передбачених у пункті 6 вказаного Доручення.

Крім того, як було зазначено више, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги. У рапорті на ім`я командира військової частини вказується причина звернення та додаються документи, що її підтверджують.

Суд зазначає, що матеріали адміністративної справи не містять жодних належних та доказів на підтвердження того, що позивач до або після звільнення з військової служби звертався в установленому порядку до командування військової частини з відповідним рапортом.

З урахуванням наведеного, у зв`язку із відсутністю у позивача визначених підстав Окремим дорученням Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з, та враховуючи те, що позивачем не було зазначено жодної підстави, передбаченої у пункті 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 №2683/з, суд дійшов висновку, що позовній вимоги в цій частині є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування і невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні із військової служби за станом здоров`я у розмірі 50% його місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, суд зазначає наступне.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.08.2023 №233 позивача було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), (за станом здоров`я). 19.08.2023 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення через військову частину НОМЕР_1 за морською нормою №3 (сніданок) з 20.08.2023.

Вислуга років позивача станом на 19.08.2023 становить: календарна - 05 років 07 місяців, пільгова - 02 роки 01 місяць, загальна 07 років 09 місяців.

Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

За приписами статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною 2 статті 1-2 Закону України №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 9 Закону №2011-XII, зокрема, визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Аналізуючи наявність правових підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у порядку, визначеному Розділом ХХХІІ Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 № 260, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до частини 2 статті 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону України від 17.09.2020 №912-IX "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Отже, застереження щодо необхідності наявності вислуги 10 років і більше як передумови для виплати військовослужбовцям при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відноситься до правовідносин, в яких військовослужбовець звільняється з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням тощо.

У свою чергу, у разі звільнення військовослужбовця зі служби за станом здоров`я одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби повинна виплачуватись незалежно від наявності у нього вислуги 10 років і більше.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.11.2020 по справі №822/3008/17.

У вказаній справі суд касаційної інстанції зазначив, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби".

Окремо Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду наголосив, що в частині 2 статті 15 Закону №2011-XII відсутня пряма вказівка на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як попередньо встановлено судом, позивач був звільнений з військової служби у запас за підпунктом "б" частини 4 статті 26 Закону №232-XII, а саме - за станом здоров`я.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач при виключенні позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 не виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у порядку, визначеному Розділом ХХХІІ Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 №260.

Отже, виходячи з нормативно-правового регулювання спірних правовідносин, враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що позивач мав право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я незалежно від обсягу наявної у нього вислуги років, однак відповідач безпідставно не реалізував його право на отримання вказаної виплати, чим допустив протиправну бездіяльність з даного питання.

Із урахуванням викладених обставин, з метою захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я у порядку, визначеному Розділом ХХХІІ Порядку, затвердженого Наказом від 07.06.2018 №260.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за станом здоров`я.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я, у відповідності до частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пункту 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова