Справа № 380/19695/23
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 рокусправа № 380/19695/23

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Карп`як Оксана Орестівна, розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; надалі - Позивач) звернувся з вказаним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ; надалі - Відповідач) з вимогами:

Визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівської області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком з часу звернення 06.06.2023 за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу звернення 06.06.2023р. за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.06.2023 звернувся до відповідача з заявою про проведення доплати до пенсії в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту г статті 77 Закону України Про пенсійне забезпечення. Однак, листом від 21.06.2023 відповідач надав відповідь у якій вказав, що оскільки підвищення до пенсії йому виплачуються у розмірі, визначеному постановою КМ України від 16.07.2008 №654 "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", то права на підвищення пенсії відповідно до згаданого Закону він не має. Вважаючи дії відповідача зодо відмови у виплаті підвищення до пенсії протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів, просить позов задоволити.

11.09.2023 за вх. № 69088 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач покликався на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян", починаючи з 1 вересня 2008 встановлено підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, членам сімей, яких було примусово переселено в розмірі 43,52 грн. Відповідно до даної постанови, позивачу як члену сім`ї примусово переселеного, розмір підвищення становить 43,52 грн.; перерахунок не проводиться, оскільки в постанові КМ України від 16.07.2008 № 654 підвищення визначені чіткими сумами, а не у співвідношенні до розмірів прожиткового мінімуму. Представник відповідача зазначила, що пенсійне забезпечення позивачу здійснюється відповідно до чинного законодавства та просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 28 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку у органах Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком, що підтверджується пенсійним поствідченням..

Львівською обласною радою 14.02.2012 позивачу видано посвідчення № 186/16-Р, згідно з яким він має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Згідно архівної довідки Управління внутрішніх справ Львівської області від 23.10.1992 №4/5-Р-12138-як та від 29.01.1992 №Ч/Ч-78, судом встановлено, що сім`я в складі: ОСОБА_2 , 1918 р.н., ОСОБА_3 , 1921 р.н., ОСОБА_1 , 1948 р.н., була виселена 22 червня 1949 року із села Ожидів Буського району Львівської області на спецпоселення в Бурятинську АРСР, звідки звільненні 15.03.1960 року.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Ожидів Буського району Львівської області. Батько ОСОБА_2 , українець; мати ОСОБА_3 , українка.

Позивач 06.06.2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України Львівської області із заявою щодо нарахування та виплати йому підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Листом від 21.05.2023 відповідачем відмовлено у призначенні підвищення до пенсії позивача відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком.

Як видно зі змісту вищевказаного листа, підставами для відмови позивачуу призначенні підвищення до пенсії слугувало те, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» з 1 вересня 2008 встановлено підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, членам сімей, яких було примусово переселено в розмірі 43,52 грн., яке позивачу виплачувалось і виплачується по сьогоднішній день, як надбавки членам сім"ї реабілітованих.

Вважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною та такою, що порушує право на належне пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №2325-УІІІ від 05.05.2018 року реабілітованими слід вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25.12.1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.

Статтями 3, 4 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» встановлено реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.

Поновити реабілітованих в усіх громадських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей.

Згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються: громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 6 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

За чинним законодавством України розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами абзацу першого частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідного до якого мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Згідно з частиною четвертою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Таким чином, положення частини четвертої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не є перешкодою для застосування величини мінімального розміру пенсії за віком до обрахування інших пенсій чи доплат пов`язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого крім передбаченого частиною 1 цієї статті мінімального розміру пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу встановлено підвищення до пенсії у розмірі, встановленому Постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», як члену сімей, яких було примусово переселено - 43,52 гривні, а не як репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, тобто в розмірі, меншому, ніж той, що гарантований пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Отже, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, підвищення до пенсії позивачу повинно обчислюватися не на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 року №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав, а у відповідності до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі№446/1515/16-а, а також від 06.02.2019 №444/1848/16-а та від 18.09.2019 у справі № 446/1514/16-а.

Окрім того, оскільки згідно архівних довідок Управління внутрішніх справ Львівської області від 23.10.1992 №4/5-Р-12138-як та від 29.01.1992 №Ч/Ч-78, судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1948 р.н., був виселена 22 червня 1949 року із села Ожидів Буського району Львівської області на спецпоселення в Бурятинську АРСР, звідки звільненний разом сім"єю 15.03.1960 року, а також враховуючи отримання позивачем посвідчення від 14.02.2012 № 186/16-Р, згідно з яким він має право на пільги, передбачені рішеннями Львівської обласної ради та Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», позивач має право на підвищення до пенсії як громадянин, який необґрунтовано зазнав політичних репресій і згодом був реабілітований, на 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до пункту 7 Постанови Верховної ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24.12.1993 №3812-XII направлення у заслання, вислання та спеціальні поселення в адміністративному порядку (стаття 3) - застосування репресій на підставі рішень місцевих органів влади, адміністративних органів, посадових осіб чи громадських організацій з політичних мотивів до сімей осіб, репресованих за обвинуваченням у контрреволюційних злочинах; до осіб, визнаних соціально небезпечними у політичному відношенні, противниками колективізації; до обвинувачених у зв`язках з так званими «ворогами народу», у приналежності до політичних партій тощо.

Довідки про реабілітацію, згідно із статтею 3 цього Закону видаються реабілітованим на їх вимогу органами внутрішніх справ за наявності у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на виселених осіб тощо), а за відсутності таких документів - районними комісіями по поновленню прав реабілітованих після встановлення ними факту виселення.

З аналізу вище наведених норм вбачається, що громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», призначені пенсії підвищуються на 50 процентів мінімальної пенсії за віком, а членам їх сімей, яких було примусово переселено на підставі статті 3 вказаного Закону, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

В ході розгляду даної справи встановлено, що позивачу надано статус потерпілого від політичних репресій та видано посвідчення реабілітованої особи, а тому дії відповідача щодо відмови проведення розрахунку підвищення пенсії позивачу та не виплати йому підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у розмірі, передбаченому ст.47 та п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком, встановленого ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправними.

Враховуючи наведене, позовні вимоги про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії позивачу та невиплати їй підвищення пенсії, як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій у передбаченому ст. 47, п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50 процентів від мінімальної пенсії за віком підлягають задоволенню.

Вказані права у позивача виникли 05.05.2018 після набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991років» від 13.03.2018 №2325-VIII, яким знято обмеження з переліку реабілітованих осіб, які, зокрема мають право на підвищення в розмірі 50 % від мінімальної пенсії за віком згідно із п. «г» ст.77 Закону №1788-XII.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у розмірі, передбаченому п. «г» ст.77 Закону №1788-XII, із розрахунку 50% мінімальної пенсії за віком не відповідає критерію правомірності, передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72,77,94, 241 -246, 262, 295 КАС України , суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з часу звернення 06.06.2023 за перерахунком пенсії .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, з часу звернення 06.06.2023р. за перерахунком пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) сплачений судовий збір в сумі 1073, 60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяКарп`як Оксана Орестівна