Справа № 260/3823/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 260/3823/23 пров. № А/857/17275/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від відповідачів - Мітічкіна О.В., Радь О.І.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Управління Державної міграційної служби України в Луганській обл. та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській обл. на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.08.2023р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Митровки Ярослава Васильовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , до Управління Державної міграційної служби України в Луганській обл. та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській обл. про визнання протиправними та скасування рішень щодо скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, (суддя суду І інстанції: Луцович М.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14 год. 25 хв. 16.08.2023р., м.Ужгород; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 28.08.2023р.),-

В С Т А Н О В И В:

20.06.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) представник адвокат Митровка Я.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби /ДМС/ України в Луганській обл. № 4401.5.2-2301/44.1-22 від 16.11.2022р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Індія ОСОБА_2 ;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління /ГУ/ ДМС України в Закарпатській обл. № 5654 від 21.11.2022р. про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Індія ОСОБА_2 (Т.1, а.с.1-7).

Згідно ухвали суду від 16.05.2023р. вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (Т.1, а.с.27-29).

30.05.2023р. представник адвокат Митровка Я.В., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах громадянина Республіки Індія ОСОБА_1 , подав до суду заяву про зміну підстав позову (Т.1, а.с.140-145).

Ухвалою суду від 20.06.2023р. у задоволенні заяви представника Служби безпеки України про вступ в справу в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору, відмовлено (Т.1, а.с.210-213).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.08.2023р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Управління ДМС України в Луганській обл. № 4401.5.2-2301/44.1-22 від 16.11.2022р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Індія ОСОБА_2 ; визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДМС України в Закарпатській обл. № 5654 від 21.11.2022р. про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Республіки Індія ОСОБА_2 ; вирішено питання про розподіл судових витрат (Т.1, а.с.235-243).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржили відповідачі Управління ДМС України в Луганській обл. та ГУ ДМС України в Закарпатській обл., які в поданих апеляційних скаргах, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просять суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (Т.2, а.с.1-12, 29-40, 52-55).

Вимоги апеляційних скарг обґрунтовують тим, що у спірному випадку питання про скасування дозволу на імміграцію порушено повноважним органом Департаментом захисту національної державності Служби безпеки України, що слідує із норм Законів України «Про Службу безпеки України», «Про національну безпеку України», Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затв. постановою Кабінету Міністрів /КМ/ України № 1983 від 26.12.2002р. При цьому, Служба безпеки України належить до органів, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Отже, спірні рішення ухвалені відповідачами на підставі подання органу, який відноситься до суб`єктів ініціювання скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Подання Служби безпеки України скеровано відповідачам у межах компетенції, визначеної нормами Законів України «Про Службу безпеки України», «Про контррозвідувальну діяльність», через що є відсутніми підстави вважати його необґрунтованим, при цьому суд помилково здійснив переоцінку достатності підстав для вжиття суб`єктами сектору безпеки і оборони необхідних заходів у цілях запобігання загрозам національної безпеки, чим вийшов за межі своєї компетенції.

Також суд помилково не залучив до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Службу безпеки України, на права та інтереси якої може вплинути рішення в цій справі.

Окрім цього, встановлення у діяльності позивача дій, які становлять загрозу національній безпеці держави, належить до компетенції Служби безпеки України із застосуванням відповідних оперативних заходів під час контррозвідувальної діяльності, а тому у відповідачів були відсутні обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених обставин. Відповідачі не наділені повноваженнями щодо роз`яснення або тлумачення висновків чи стверджень Служби безпеки України, а також повноваженнями вчиняти будь-які дії, що входять до компетенції правоохоронних та розвідувальних органів, державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями тощо. Відтак, рішення відповідачів про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та про скасування виданої позивачу посвідки на постійне проживання прийняті відповідачами в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Наголошують, що в силу приписів п.23 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затв. постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р., подання запитів до ініціаторів подань, інших органів виконавчої влади, юридичних фізичних осіб, про надання додаткової інформації, а також отримання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається питання про скасування дозволу на імміграцію, не є обов`язковими для виконання органами ДМС у кожному випадку, а здійснюються виключно за потреби/у разі необхідності, тобто, це є правом, а не обов`язком відповідачів.

Водночас, зазначена у поданні інформація неправильно оцінена судом першої інстанції, останнім не враховано ту обставину, що перебування позивача на території України становить загрозу національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, правам та законним інтересам громадян України та інших осіб, що проживають на Україні.

Представник позивача адвокат Митровка Я.В. скерував до апеляційного суду відзиви на апеляційні скарги відповідачів, в яких останній вважає їх необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.89-93, 94-95).

Протокольною ухвалою апеляційного суду від 29.11.2023р. залишено без задоволення клопотання представника позивача - адвоката Митровки Я.В. про повторне відкладення розгляду справи через зайнятість адвоката в іншому судовому процесі, оскільки сторони були завчасно повідомлені про час та місце апеляційного розгляду справи; аналогічне попереднє клопотання представника позивача було задоволено апеляційним судом, а тому повторне задоволення такого фактично призведе до судової тяганини.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засідання учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні; за таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Згідно з ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Додатково колегія суддів враховує, що відповідно до ч.5 ст.44 КАС України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представників відповідачів на підтримання поданих скарг, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду справи, 08.12.2011р. громадянину Республіки Індії ОСОБА_2 надано дозвіл на імміграцію в Україну, на підставі чого видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 від 24.06.2020р. строком дії до 23.06.2030р. (Т.1, а.с.9).

Рішенням Управління ДМС України в Луганській обл. № 4401.5.2-2301/44.1-22 від 16.11.2022р. позивачеві скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 08.12.2011р., на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з тим, що дії іммігранта становлять загрозу громадському порядку в Україні, та якщо це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України (Т.1, а.с.10, 105).

Вказане рішення прийнято на підставі подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/1/1-7924 від 14.10.2022р. (Т.1, а.с.93-94) та висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Індія ОСОБА_2 , що затверджений начальником Управління ДМС України в Луганській обл. 16.11.2022р. (Т.1, а.с.60-63).

Згідно вказаного подання ОСОБА_3 за допомогою невстановлених співробітників Державної прикордонної служби України та Державної митної служби України сприяв у нелегальному переправленні до країн Західної Європи військовозобов`язаних громадян України, які не бажають захищати Україну та мають наміри уникнути таким чином загальної мобілізації, а також здійснює незаконне переміщення через митний кордон України на територію України товарів подвійного призначення, які в подальшому за завищеними в рази цінами продає українським військовослужбовцям, які приймають участь у війні проти рф. Разом з цим, зазначена особа причетна до організації незаконної легалізації в Україні іноземців, які прибули на територію України каналом міжнародного студентського обміну з метою навчання у закладах вищої освіти, надає через свої невстановлені зв`язки (в тому числі представників ЗВО, органів державної влади та місцевого самоврядування України) іноземним студентам, відрахованим із ЗВО, сприяє у незаконному перетині державного кордону поза встановленими пунктами пропуску з України до країн Західної Європи. Окрім того, на даний час вказаний іноземець контактує із невстановленими громадянами рф в спілкуванні з якими підтримує проведення країною-агресором війни проти України. Разом з тим, за період перебування на території України ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема: 19.02.2018р. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської обл. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; 15.07.2020р. Управлінням патрульної поліції в Закарпатській обл. за ч.1 ст.122 (перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху) КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.; 27.07.2020р. Управлінням патрульної поліції у Львівській обл. за ч.1 ст.122 (перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху) КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до зазначеного висновку інформація, викладена у подані Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/1/1-7924 від 14.10.2022р., є підставою для скасування іноземцю дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.п.3 та 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку із чим Управління ДМС України в Луганській обл. вважало за необхідне скасувати рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Індії ОСОБА_2 (Т.1, а.с.101-104).

У зв`язку із скасуванням дозволу на імміграцію в Україну, рішенням ГУ ДМС України в Закарпатській обл. № 5654 від 21.11.2022р. позивачу скасовано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 від 24.06.2020р. (Т.1, а.с.9, 156).

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач Управління ДМС України в Луганській обл. не виконав свого обов`язку щодо всебічного вивчення подання, яке містить інформацію щодо можливих дій позивача, не витребував додаткову інформацію щодо підтвердження поведінки позивача, яка зазначена у поданні; не провів аналізу інформації, наведеної в поданні.

При цьому, на думку суду, наведені у поданні суб`єкта причини скасування дозволу на імміграцію в Україну не містили достатньо підтвердженої інформації, з якої б можна було прийняти однозначне рішення про скасування дозволу.

Також вказане подання не є безумовною підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, тому відповідач Управління ДМС України в Луганській обл. повинен був належно оцінити інформацію ініціатора такого подання шляхом отримання додаткової інформації як від ініціатора подання, так і від інших органів, а також запросити позивача для надання пояснень, що не було вчинено.

Звідси, оскаржувані рішення відповідачів є такими, що ухвалені без здійснення належної оцінки відомостей суб`єкта ініціювання скасування дозволу, який би включав запитування додаткової інформації та без запрошення для пояснень іммігранта, через що останні не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, що свідчить про їх протиправність.

Суд також висновувався тим, що відповідач Управління ДМС України в Луганській обл. безпідставно взято до уваги відомості, наведені у поданні Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України про вчинені позивачем адміністративні правопорушення.

Крім того, наявні у матеріалах справи письмові докази спростовують відомості, які зазначені у поданні Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України та були прийняті до уваги відповідачем Управління ДМС України в Луганській обл. при прийнятті оскаржуваного рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну щодо незаконної легалізації в Україні іноземців-студентів та незаконне переправлення через кордон відрахованих студентів, зокрема, лист Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» № 1731/01-14 від 30.05.2023р.

Рішення № 5654 від 21.11.2022р. про скасування посвідки на постійне проживання в Україні є похідним від рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну. Оскільки судом встановлена протиправність рішення Управління ДМС України в Луганській обл., тому належить вважати протиправним й рішення про скасування посвідки на постійне проживання в Україні.

Колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції відповідають дійсним обставинам справи та узгоджуються із приписами чинного законодавства, з огляду на наступне.

Розглядувані правовідносини врегульовані приписами Закону України № 2491-III від 07.06.2001р. «Про імміграцію» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до пп.1 ч.3 ст.4 цього Закону дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затв. постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

У відповідності до п.21 цього Порядку дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Відповідно до п.23 зазначеного Порядку ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Спір у розглядуваній справі виник у зв`язку із скасуванням позивачеві (громадянину Індії), дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» на підставі подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України у зв`язку з тим, що за відомостями ініціатора подання дії позивача становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні, здоров`ю, правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, що проживають в Україні.

Аналіз змісту подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/1/1-7924 від 14.10.2022р. свідчить про те, що позивач за допомогою невстановлених співробітників Державної прикордонної служби України та Державної митної служби України сприяє у нелегальному переправленні до країн Західної Європи військовозобов`язаних громадян України, які не бажають захищати Україну та мають наміри уникнути таким чином загальної мобілізації, а також здійснює незаконне переміщення через митний кордон України на територію України товарів подвійного призначення, які в подальшому за завищеними в рази цінами продає українським військовослужбовцям, які приймають участь у війні проти рф. Разом з цим, позивач причетний до організації незаконної легалізації в Україні іноземців, які прибули на територію України каналом міжнародного студентського обміну з метою навчання у закладах вищої освіти, надає через свої невстановлені зв`язки (в тому числі представників ЗВО, органів державної влади та місцевого самоврядування України) іноземним студентам, відрахованим із ЗВО, сприяє у незаконному перетині державного кордону поза встановленими пунктами пропуску з України до країн Західної Європи. Окрім того, контактує із невстановленими громадянами рф в спілкуванні з якими підтримує проведення країною-агресором війни проти України.

Будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин до подання не додано; також вказані висновки носять загальний і неконкретизований характер, а з їх змісту не можна визначити час, місце, учасників вказаних подій тощо.

За таких обставин у відповідача Управління ДМС України в Луганській обл. виник об`єктивний обов`язок ретельно перевірити доводи вказаного подання у позивача, а також вчинити дії щодо додаткового з`ясування (уточнення) наявності цих обставин в ініціатора скасування дозволу.

Також суб`єктом ініціювання скасування дозволу у поданні не зазначено про те, чи за вказаними відомостями зареєстровано кримінальне провадження чи має позивач якийсь статус у межах відповідного кримінального провадження щодо притягнення до відповідальності за дії із створення загрози національній безпеці України чи громадському порядку в Україні або щодо здоров`я, прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що прожинають в Україні.

За таких умов відомості щодо позивача, які наведені у поданні суб`єкта ініціювання скасування дозволу на імміграцію в Україну, не містили достатнього підтвердженої інформації, з якої б можна було прийняти однозначне рішення про скасування дозволу.

Враховуючи, що відповідно до чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, вказане подання не є безумовною підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну, а носить рекомендаційний характер, тому відповідач Управління ДМС України в Луганській обл. повинен був належно оцінити інформацію ініціатора такого подання шляхом отримання додаткової інформації як від ініціатора подання, так і від інших органів, а також запросити для надання пояснень позивача, що не було вчинено.

Підтвердженням такого висновку слугує усталена судова практика. Зокрема, Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу важливості принципу правової (справедливої) процедури (постанова від 16.04.2020р. у справі № 495/5105/17, постанова від 13.03.2020р. у справі № 805/2340/17-а), яка є невід`ємною частиною верховенства права. Вказаний принцип спрямований на забезпечення справедливого ставлення до особи під час прийняття актів суб`єктом владних повноважень. Правова (справедлива) процедура встановлює стандарти у процесі прийняття актів суб`єктами владних повноважень, які відображені в рішеннях Європейського суду з прав людини, у яких здійснюється застосування статті 6 Конвенції, яка передбачає дотримання процесуальних (процедурних) гарантій у судовому провадженні. У постанові від 30.07.2020р. у справі № 824/875/19-а Верховний Суд наголосив, що вказані гарантії поширюються і на адміністративні процедури за участі суб`єкта владних повноважень. Згідно з цією статтею має бути забезпечене право особи: бути поінформованим; мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника; ознайомитися з матеріалами справи; вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення; обґрунтувати органом влади прийняття несприятливих актів; визначити порядок їх оскарження, відшкодувати заподіяну шкоду.

Основна мета правової (справедливої) процедури - щоб суб`єкти владних повноважень, діяли правомірно, тобто належно, згідно з визначеними нормами права, але такими нормами права, які відповідають критеріям природного права, моральності, розумності, справедливості, а також загальноправовим принципам, що встановлені органами правосуддя.

Верховний Суд зазначив, що порушення встановленої законодавством процедури ухвалення рішення може бути підставою для скасування цього рішення, якщо допущене порушення вплинуло або могло вплинути на його правильність.

Таким чином, оскаржувані рішення відповідачів є такими, що ухвалені без здійснення належної перевірки та оцінки відомостей суб`єкта ініціювання скасування дозволу, який би включав запитування додаткової інформації та без запрошення для пояснень іммігранта, через що не відповідають вимогам ч.2 ст.2 КАС України, що свідчить про їх протиправність.

Окрім цього, рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну прийнято Управлінням ДМС України в Луганській обл. на підставі подання органу, який не відноситься до суб`єктів ініціювання скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Згідно з приписами п.21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затв. постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р., питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

В розглядуваному випадку спірне подання скеровано Департаментом захисту національної державності Служби безпеки України, а не регіональним органом СБУ.

Оскільки ініціювання питання перед Управлінням ДМС України в Луганській обл. було здійснено суб`єктом, який не відноситься до переліку суб`єктів, передбачених п.21 вказаного Порядку, тому останнє не створювало правових підстав для вказаного відповідача розпочинати провадження щодо скасування дозволу на імміграцію позивача.

Окрім цього, в матеріалах справи є відсутніми докази того, що Департамент захисту національної державності Служби безпеки України має повноваження забезпечувати виконання законодавства про імміграцію, а також вправі звертатися із поданням про скасування дозволу на імміграцію.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що стосуються правової оцінки змісту подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України в частині вчинених позивачем адміністративних правопорушень.

Зокрема, до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП позивача було притягнуто 19.02.2018p., тобто більше 4-х років до того, як ініціатор скасування дозволу надіслав подання до відповідача Управління ДМС України в Луганській обл. Стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом було виконано 02.03.2019р. (через рік після набуття законної сили постановою суду), а стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі 10200 грн. виконано 26.03.2018р., що слідує із квитанції № 1SBBF00DE8 від 26.03.2018р. про оплату вказаного штрафу (Т.1, а.с.134).

Відповідно до ст.39 КУпАП якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Враховуючи положення ст.39 КУпАП, а також ту обставину, що з моменту закінчення виконання стягнення за вищевказаним адміністративним правопорушенням минуло більше 3-х років до моменту прийняття оскаржуваного рішення відповідача Управління ДМС України в Луганській обл., тому позивач на момент прийняття оскаржуваного рішення вважався таким, що не був підданий вказаному адміністративному стягненню.

Щодо правопорушень, вчинених 15.07.2020р. та 27.07.2020р за ч.1 ст.122 КУпАП (перевищення встановлених обмежень швидкості руху, проїзд на заборонений сигнал регулювання дорожнього руху та порушення інших правил дорожнього руху), то такі були вчинені більше 2-х років до часу скерування спірного подання про скасування дозволу на імміграцію.

Водночас, вчинення подібних адміністративних правопорушень, поза розумним сумнівом, не може розглядатися достатньою підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Стосовно вжитих відповідачем Управлінням ДМС України в Луганській обл. заходів по витребуванню додаткової інформації від інших державних органів колегія суддів зазначає наступне.

За своїм змістом вказані заходи відповідача стосувалися формальної перевірки фактів підтвердження вчинення позивачем адміністративних правопорушень та його притягнення до установленої законом відповідальності.

Як вже було вказано, вказана інформація не мала вагомого значення для належного вирішення подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України.

Крім того, наявні у матеріалах справи письмові докази спростовують відомості, які зазначені у поданні Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України.

Зокрема, із листа Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» № 1731/01-14 від 30.05.2023р. слідує, що після початку повномасштабного вторгнення російської федерації за безпосереднього сприяння ОСОБА_4 була налагоджена співпраця з посольствами країн-походження іноземних студентів та здійснений організований виїзд студентів-іноземців через «зелений коридор» у Європу; упродовж липня-грудня 2022 року та наступних місяців 2023 року були докладені значні спільні зусилля керівництва університету та пана ОСОБА_4 , дипломатичних установ для вирішення комплексу візових, логістичних проблем щодо повернення іноземних громадян в Україну в умовах відсутності прямого авіасполучення. Найбільшим викликом було збереження контингенту студентів-іноземців в умовах воєнного часу та жорстокої конкуренції українських закладів вищої освіти з університетами країн Закавказзя, Середньої Азії, Румунії, Болгарії, росії, що вимагало постійної комунікації із здобувачами освіти, їх родинами щодо гарантування їх безпеки. Неоцінену допомогу в такій комунікації надавав ОСОБА_3 (Т.1, а.с.135-136).

Додатково колегія суддів звертає увагу на недоліки рішення Управління ДМС України в Луганській обл. № 4401.5.2-2301/44.1-22 від 16.11.2022р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Індія ОСОБА_2 .

Так, підставою для його прийняття вказано загрозу громадському порядку в Україні та необхідність охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, при цьому відповідач не вказав про те, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України.

Окрім цього, відповідач Управління ДМС України в Луганській обл. при здійсненні провадження щодо скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу прийняв рішення на підставі висновку, а не подання, що не відповідає приписам п.22 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затв. постановою КМ України № 1983 від 26.12.2002р.

Пунктом 22 цього Порядку установлено, що для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Із документів, наданих відповідачем Управлінням ДМС України в Луганській обл., що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення слідує, що таке рішення було прийнято на підставі висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Республіки Індія ОСОБА_2 , що затверджений начальником Управління ДМС України в Луганській обл. 16.11.2022р. (Т.1, а.с.60-63).

Із вказаного висновку убачається, що такий було складено у зв`язку із розглядом подання Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України № 5/1/1-7924 від 14.10.2022р. «Про розгляд питання щодо прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання».

Однак згідно п.21 вказаного Порядку такий висновок складається у разі, коли ініціатором є ДМС чи її територіальні органи; оскільки в розглядуваному випадку ініціатором провадження був інший орган, а саме Департамент захисту національної державності Служби безпеки України, через що підставою для прийняття спірного рішення відповідача Управління ДМС України в Луганській обл. могло бути лише вказане подання.

У свою чергу, рішенням відповідача ГУ ДМС України в Закарпатській обл. № 5654 від 21.11.2022р. скасовано посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_1 від 24.06.2020р.

Відповідно до п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою КМ України № 321 від 25.04.2018р. (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Отже, рішення відповідача ГУ ДМС України в Закарпатській обл. є похідним від спірного рішення відповідача Управління ДМС України в Луганській обл. про скасування дозволу на імміграцію в Україну, тобто, прийняте на підставі протиправного рішення. У зв`язку з цим таке рішення також підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Спірні рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні не можна вважати пропорційними; такими не дотримано необхідного балансу між несприятливими наслідками для особистих прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані вказані рішення.

Зокрема, ціллю оскаржуваних рішень є формальне позбавлення позивача можливості перебувати на території України.

Натомість, позбавлення позивача можливості перебувати на території України суттєво вплине на його особисті сімейні права та обов`язки, оскільки у нього є малолітня дитина, яка є громадянкою України та проживає на території України (Т.1, а.с.20-23).

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про підставність та обґрунтованість заявленого позову, через що останній підлягає до задоволення із вищевказаних мотивів.

Окрім цього, рішення суду в цій справі жодним чином не впливає на права, інтереси чи обов`язки Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України чи Служби безпеки України.

Виходячи з вказаних міркувань, суд першої інстанції прийняв правильне процесуальне рішення про відмову в задоволенні клопотання про залучення Департаменту захисту національної державності Служби безпеки України чи Служби безпеки України до участі у справі як третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

Також в порядку ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг належить покласти на апелянтів Управління ДМС України в Луганській обл. та ГУ ДМС України в Закарпатській обл.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Управління Державної міграційної служби України в Луганській обл. та Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській обл. на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 16.08.2023р. в адміністративній справі № 260/3823/23 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покласти на апелянтів Управління Державної міграційної служби України в Луганській обл. та Головне управління Державної міграційної служби України в Закарпатській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Р. М. Шавель
Судді: Н. В. Бруновська
С. М. Кузьмич
Дата складання повного тексту судового рішення: 30.11.2023р.