Справа № 279/4428/23
Суддя: Шульга О. М.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2-а/279/51/23
Справа № 279/4428/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі судді Шульги О.М.,

з секретарем Райвахівською Л.В.,

за участю

позивача ОСОБА_1

представника позивача Немировського В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Коростені адміністративну справу №279/4428/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Немировський Валерій Іванович, до Головного управління національної поліції в Житомирській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД №807992 від 25.06.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що постановою Інспектора СРРП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області л-нта поліції Хлановського Миколи Павловича ( серія БАД №807992 від 25.06.2023 року) по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за те, що останній нібито 25.06.2023 року о 12:13 годині в с. Іскорость по вул. Козака керуючи т/з не був пристебнутий ременем пасивної безпеки, не пред`явив посвідчення водія на вимогу, а також не ввімкнув правий показник повороту та під час вимушеної зупинки поліцейським не ввімкнув аварійну світову сигналізацію чим , на думку відповідача, скоїв адміністративне правопорушення передбачене частиною 5 статті 121, частиною і статті 126, ст.125 КУпАП.

В постанові навпроти кожної із зазначених норм КУпАП міститься посилання на певні цифрові знаки це зокрема: 2.3 В, 2.4.А, 9.9. Б, але жодним чином не зазначено, якого нормативного документу стосуються ці позначення. Тобто немає чіткого посилання на порушення конкретної норми закону.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Відповідач зобов`язаний при винесені оскаржуваної постанови чітко в ній зазначити, норма якого закону була порушена однак дана вимога відповідачем проігнорована.

Вважає, оскаржувану постанову незаконною оскільки під час її винесення посадовою особою було грубо порушено норми діючого законодавства, а тому вона підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Насамперед відмічає, що транспортним засобом у зазначеному в постанові місці час та день він не керував й відповідно усіх інкримінованих норм закону не порушував. Транспортним засобом керувала його дочка ОСОБА_2 .

Будь-яких доказів вчинення зазначених адміністративних правопорушень відповідач йому не надав. Більше того, поліцейський, що виносив оскаржувану постанову, не заслухав його пояснень та аргументів на доведення своєї не винуватості, не роз`яснив прав та обов`язків, як того вимагає діюче законодавство розгляд справи провів формально у його відсутність, протокол про адмінправопорушення, як того вимагає ч. 5 ст. 258 КУпАП, не склав.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності.

Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В свою чергу, процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до положень діючого на час виникнення спірних правовідносин процесуального законодавства, покладено на відповідача.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 та від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Отже, не встановлення працівником поліції під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суб`єкта відповідальності за вказане правопорушення, тобто особи, яка безпосередньо несе адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів є підставою для скасування винесеної постанови (19 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колеги суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 204/8036/16- а(2а/204/27/17), адміністративне провадження №К/9901/24178/18 (ЄДРСРУ № 87683151).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично- дорожній мережі.

Згідно з ч.3 ст.254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього кодексу.

За приписами частин 2 та 4 ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення складається на спеціальному бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка постанови по справі про адміністративне правопорушення, на якому проставлено відповідні серію і номер.

За наявності технічної можливості постанова по справі про адміністративне правопорушення складається в електронній формі з використанням мобільного логістичного пристрою із автоматичним присвоєнням їй відповідної серії та номера, яка інтегрується до електронної картки про адміністративне правопорушення та роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв у вигляді стрічки.

Відповідно до п.п. 9, 10 Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 №1376 бланк постанови по справі про адміністративне правопорушення заповнюється розбірливим почерком. Не допускаються закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до постанови, а також внесення додаткових записів після того, як постанова підписана особою, щодо якої вона винесена. У разі допущення порушень при оформленні такої постанови її заповнений бланк вважається зіпсованим.

При винесенні постанови по справі про адміністративне правопорушення у ній зазначаються, зокрема: у графі «посада, найменування органу поліції, звання, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка винесла постанову» - прізвище, ім`я, по батькові посадової особи органу поліції, яка винесла постанову, та орган поліції (повністю, без скорочень); у графі «установив» - число, місяць, рік, час та місце вчинення адміністративного правопорушення, а також обставини і суть правопорушення,

установлені при розгляді матеріалів адміністративної справи; у графі «ураховуючи, що гр-нин (ка)» - прізвище та ініціали правопорушника; у графі «постановив» - уповноважена посадова особа органу поліції з урахуванням та зазначенням обставин, що пом`якшують (стаття 34 КУпАП) чи обтяжують (стаття 35 КУпАП) відповідальність за адміністративне правопорушення, зазначає прийняте у справі рішення.

Копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД від 25.06.2023 року №807992 через не зазначення норм діючого законодавства, які на думку відповідача були порушені позивачем, унеможливлює встановлення обставини і суті правопорушень інкримінованих ОСОБА_1 .

Одночасно в постанові не зазначено конкретного місця де саме було вчинене дане правопорушення, а також невірно зазначено прізвище замість « ОСОБА_3 » вказано « ОСОБА_3 », що є не допустимим, адже у відповідності до статті 28 Цивільного кодексу України встановлено, що ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Ім`я та прізвище здавна є засобом індивідуалізації людини в суспільстві та належить до особистих немайнових благ фізичної особи. Значення цього блага в цивільному обігу полягає в тому, що фізична особа набуває прав і створює для себе цивільні обов`язки, а також здійснює ці права і виконує ці обов`язки від свого імені.

Фізична особа має право на ім`я, та прізвище, яке не може бути відчужене.

Ім`я та прізвище необхідно людині для реалізації цивільних прав і обов`язків, що нормативно закріплено в статті 28 Цивільного кодексу України. Одночасно у частині третій цієї статті зазначено, що ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

За своїм змістом право на ім`я фізичної особи включає наступне: право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм ім`ям; право вимагати від інших осіб звертатися до особи відповідно до її імені; право на псевдонім; право вимагати припинити незаконне використання свого імені, а також будь-які інші його порушення.

Власне реалізація права на володіння ім`ям (прізвищем, власним ім`ям, по батькові) здійснюється внаслідок реалізації батьками (усиновлювачами) опікунами, а в передбачених законодавством випадках також і органами опіки та піклування або ж судом іншого особистого немайнового права, а саме - права на надання імені. Однією із складових права на ім`я є право розпорядження ім`ям, одним з його найпоширеніших видів є право на зміну імені.

Право на зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи передбачено статтею 295 Цивільного кодексу України.

Зміна імені (прізвища, власного імені, по батькові) здійснюється відповідно до Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від її липня 2007 року № 915.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я.

Посадовою особою відповідача ці вимоги не були враховані, що в свою чергу призвело до винесення протиправної постанови, яка по суті стосується іншої фізичної особи - ОСОБА_1 , якою позивач не є!

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В оскаржуваній постанові міститься посилання в п.7- До постанови додаються запис на портативний відеореєстратор АМ -00036. Однак з даним відеозаписом позивача посадова особа не ознайомлювала. 10.07.2023 року представником позивача адвокатом Немировським В.І. подано адвокатський запит до Коростенського РУП щодо надання доказів вчинення ОСОБА_1 інкримінованих йому правопорушень. На разі відповідачем будь-яких доказів та відповіді на адвокатський запит не надано, а в разі надходження позивач клопотатиме про долучення таких суду.

В той же час, одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Із матеріалів справи вбачається, що в оскаржуваній постанові не зазначено свідків правопорушення, не зазначено, чи здійснювався відеозапис або фотофіксація правопорушення, не зазначено будь-які докази, які б підтверджували факт вчинення позивачем інкримінованих правопорушень.

Таким чином, до постанови про адміністративне правопорушення не додано належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121, частиною 1 статті 126, ст.125 КУпАП.

Відповідно до статей 251,254 КУпАП обов`язок надання доказів покладено на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Відповідно до п. 5 розділу ПІ Інструкції поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: і) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи; 2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці); 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників та адвоката.

Відповідно до п. 9. розділу III Інструкції, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Згідно ст. ст. 245,252,280,283 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) забезпечує всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, зокрема підлягають з`ясуванню чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Рішення про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблене на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.

В порушення порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення, передбаченого Кодексом про адміністративне правопорушення України та вищевказаною Інструкцію, поліцейським не оголошено яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, не роз`яснено позивачу права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП та КУ, не заслухав пояснення позивача, не вирішив питання щодо задоволення чи відхилення заявлених позивачем усних клопотань про допит свідків, які були на місці зупинки транспортного засобу, та яких повинен був допитати інспектор поліції, а також не досліджені докази по справі.

Всупереч цьому, поліцейським після зупинки транспортного засобу та у відсутність позивача було складено постанову про накладення адмінстягнення.

Постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи (стаття 285КУПАП). В супереч даної норми закону, поліцейським постанова про накладення адміністративного стягнення не була проголошена, у зв`язку з чим позивач був позбавлений права та можливості подати свої зауваження відносно постанови, а також оскаржити її в установлені законом строки.

Про існування зазначеної постанови позивачу стало відомо через свого представника, адвоката Немировського В.1., 10.07.2023 року, який виявив її в якості доказу по справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП в Коростенському міськрайонному суді Житомирської області (Справа №279/4217/23).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року N 23-рп/2010 конституційний принцип правової держави передбачає встановлення правопорядку, який повинен гарантувати кожному утвердження і забезпечення прав і свобод людини (статті 1, 3, частина друга статті 19 Основного Закону України). Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: ... юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (частина друга статті 61); обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62); конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (частина перша статті 64).

У відповідності до п. 4.1 вказаного Рішення, Конституційний Суд України адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Таким чином Відповідачем безпідставно було визнано винним Позивача в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого частиною 5 статті 121, частиною 1 статті 126, ст.125 КУпАП та помилково притягнуто до відповідальності, що є прямим порушенням принципу законності, встановленого ст. 7 КУпАП.

Враховуючи це, дії відповідача є неправомірними, а постанова серії БАД №807992 від 25.06.2023 року підлягає скасуванню, з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення за частиною 5 статті 121, частиною 1 статті 126 , ст.125 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях Позивача складу адміністративного правопорушення.

Статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Однак, як вбачається із змісту наявної у матеріалах справи постанови, при її винесенні відповідачем не дотримано вимог зазначеного законодавства.

Згідно з ч. з ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 2ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Оскаржувана постанова позивачу вручена не була, а з її копією він ознайомився 10.07.2023 року таким чином останній день звернення з позовом про оскарження цієї постанови є 20.07.2023 року.

З урахуванням наведеного просить визнати протиправною та скасувати постанову Серія БАД №807992 від 25.06.2023 року по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором СРПП Коростенського РУП л-нтом поліції Хлановським Миколою Павловичем, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і пояснив, що 25.06.2023 року навчав дитину керувати транспортним засобом. В с.Іскорость їх почав переслідувати патрульний автомобіль. З постановою не погоджується, оскільки транспортним засобом керував не він, а дитина. Вказав, що вперше посадив дитину за кермо.

Представник позивача адвокат Немировський В.І. підтримав позицію позивача, додатково зазначивши, що при розгляді справи ОСОБА_1 присутнім не був, його дані не перевірялись, про що свідчить той факт, що в постанові прізвище позивача зазначено з помилкою, а саме ОСОБА_3 , в той час як вірним буде ОСОБА_3 .

Представник відповідача в судове засідання не прибув. 02.08.2023 року на позов було подано відзив, в якому зазначено про те, що особу позивача було встановлено працівниками поліції за допомогою Інформаційного порталу Національної поліції України у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на місці зупинки та на початку розмови з поліцейським назвався не власним прізвищем, взагалі відмовився надавати будь-які документи, що засвідчують його особу, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського. Окрім того на відеозаписі видно , як особа жіночої статі виходить з переднього пасажирського сидіння, а водій ОСОБА_1 пересідає із водійського сидіння на переднє сидіння пасажира, тому вважає, що твердження позивача стосовно того , що він не керував транспортним засобом є безпідставними та жодними доказами не підтвердженими. Вважає за недоцільне викликати в якості свідків в судове засідання близьких родичів ОСОБА_1 оскільки останні є зацікавленими особами у розгляді даної справи. Надалі зміст відзиву зводиться до посилань на норми закону та їх зміст. До відзиву додано відеозапис.

За клопотанням сторони позивача в судовому засіданні , як свідків, було допитано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 показала, що їхали з міста додому. Дитина сіла за кермо. За ними їхало багато машин, тому лише на виїзді із с.Іскоростень помітили, що їх переслідує поліція, хоча вони нічого не порушували. Перед цим їх ніхто не зупиняв, сигналів ніяких не чули. Особисто вона сиділа на задньому сидінні. За спливом часу вже чітко всього, що відбувалось, не пам`ятає. Після зупинки вона вийшла з автомобіля , просила пояснити, що відбувається, проте, їм ніхто не представився, причину зупинку не повідомив та при них розгляд справи не проводив.

ОСОБА_2 пояснила, що їхала з батьками з міста. Батьку стало погано, вона сіла за кермо. Вказала, що до цього вже декілька разів сиділа за кермом. Їхала на третій передачі, однак з якою швидкістю сказати не може. За ними почали їхати поліцейські, вона злякалась, батько сказав зупинитись. Чітко сказати, що відбувалось потім не може, оскільки за спливом часу вже не пам`ятає, а також перебуваючи в стресовому стані постійно не знаходилась поряд.

Вислухавши пояснення сторони позивача, свідків, та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що 25.06.2023 року відносно ОСОБА_1 ухвалено постанову серії БАД №807992 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, 125 КУпАП.

Особою, яка винесла оскаржувану постанову зазначено інспектора СРПП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Хлановського Миколу Павловича.

Зі змісту постанови слідує, що адміністративне стягнення накладено за те, що ОСОБА_1 , 25.06.2023 року о 12 годині 13 хвилин по вул.Козака в с.Іскорость керуючи транспортним засобом не був пристебнутий ременем безпеки, не пред`явив посвідчення водія на вимогу, а також не увімкнув аварійну світову сигналізацію після зупинки, чим порушив п.2.3 В, 2.4А, 9.9Б , вчинивши правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, 125 КУпАП.

Позивач оскаржує прийняте відповідачем рішення з тих підстав, що факт вчинення правопорушень відсутній, не підтверджений, не дотримано порядок розгляду справи.

Так, диспозицією ч.5 ст. 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами.

За частиною 1 статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством

Відповідно до ст. 125 КУпАП відповідальність настає за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статтями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статтями 139 і 140 цього Кодексу.

Підвідомчість справ за вказаними нормами закону віднесена до органів поліції, відповідно до ст. 222 КУпАП.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки регулюються Законом України «Про дорожній рух», яким визначено права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватись вимог вказаного Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Правила дорожнього руху України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306.

Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Приписами п.11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 року та ст. 222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, наказом №1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію.

Відповідно до п. 4 Розділу І цієї Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Пунктом 2 Розділу III Інструкції визначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, 125 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Стаття 258 КУпАП також визначає перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Частиною 2 вказаної норми Закону передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Сторона відповідача в заперечення доводів позивача подала відеозапис з відео реєстратора.

Переглядом відеозапису встановлено, що він відображає переслідування автомобіля позивача, та фіксацію послідуючих після зупинки дій. При цьому даний відеозапис не відображає причину початку переслідування, а також, що позивач до його початку допустив порушення Правил дорожнього руху.

Доказів того, що ОСОБА_1 визнавав допущення ним зазначених у постанові порушень Правил дорожнього руху, не має.

Отже, законність зупинки позивача та його перевірки не підтверджена, факт вчинення правопорушень не доведено.

Також вивченням змісту оскаржуваної постанови встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.283 КУпАП, при накладенні стягнення за ряд правопорушень, які кваліфіковано за різними нормами КУпАП, не застосовано положення ст.36 КУпАП, за кожне окреме правопорушення стягнення, як того вимагає вказана норма, не накладено, а визначено лише остаточне стягнення, враховуючи його розмір, можливо, в межах санкції ст.121 ч.5 КУпАП.

Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно зі ст.62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови, тому оскаржувана позивачем постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Судові витрати у справі підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Житомирській області.

Керуючись ст.ст.73-77, 243-246, 286, 295 КАС України, Правилами дорожнього руху (Затв. постановою КМУ від 10.10.2001 року №1306) зі змінами, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Постанову інспектора СРПП Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області Хлановського Миколи Павловича серії БАД №807992 від 25.06.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 121 ч.5, 126 ч.1, 125 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Житомирській області на користь ОСОБА_1 понесені у справі судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 гривень 60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача- адвокат Немировський Валерій Іванович, місце знаходження :11500, м.Коростень, провулок Миколи Куліша, 4, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ЖТ № 000769, видане Радою адвокатів Житомирської області 24.03.2016 року.

Відповідач - ГУНП в Житомирській області , місцезнаходження: м. Житомир, вул.Старий Бульвар, 5/37 .

Суддя: Шульга О.М.