Справа № 460/21676/23
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2023 року м. Рівне №460/21676/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А. за участю секретаря судового засідання Ясковець О.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник Запорожець І.А.,

відповідача 1: представник Іванов Ю.М.,

відповідача 2: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
довійськової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2), в якому просив :

-визнати протиправними дiї вiйськової частини НОМЕР_2 щодо повернення подання про звільнення; визнати протиправною бездiяльнiсть вiйськової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби ;

-зобов`язати військову частину НОМЕР_3 здійснити дії щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Мотивуючи вимоги позову ОСОБА_1 зазначав, що 08.06.2023 він звернувся до відповідача 1 із рапортом про подачу клопотання перед вищим командуванням на звільнення його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", додавши до нього усі необхідні підтверджуючі документи. Повідомляв, що відповідач 2 листом від 31.08.2023 повернув матеріали щодо звільнення з військової служби без реалізації. З огляду на те, що довідка лікарсько-консультативної комісії є належним документом, що підтверджує необхідність постійного догляду за хворою матір`ю, вважав дії відповідачів щодо не звільнення його з військової служби протиправними та просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 19.09.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 16.10.2023 на 09:30 год.

Позиція відповідача 1 щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов від 10.10.2023, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 про подачу клопотання перед вищим командуванням на звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовою частиною НОМЕР_1 складено подання від 25.08.2023, яке було направлено на погодження до військової частини НОМЕР_2 . За результатами розгляду вказаного подання та доданих до нього документів, відповідач 2 відмовив військовослужбовцю у його задоволенні (повернення рапорту без реалізації). При цьому, відповідач 1 зауважував, що довідка лікарсько-консультативної комісії не може бути визнана документом, що підтверджує право позивача на звільнення з військової служби. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

16.10.2023 до суду надійшов відзив відповідача 2, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог. Зауважував, що, повертаючи на адресу військової частини НОМЕР_1 без реалізації матеріали щодо звільнення солдата ОСОБА_1 , адресату було роз`яснено, що відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" медико-соціальна експертиза осіб з обмеженням повсякденного функціонування та осіб з інвалідністю проводиться медико-соціальними експертними комісіями, а дітей - лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я. Таким чином, а також з урахуванням вимог положення постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413, відповідач 2 зазначав, що органом, який правомірно, на передбачених законодавством України підставах, може надавати висновок про потребу особі, яка досягла повноліття, в постійному сторонньому догляді є медико-соціальні експертні комісії. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

16.10.2023 підготовче судове засідання відкладено до 02.11.2023 до 09:30 год.

Ухвалою суду від 02.11.2023 закрито підготовче провадження у справі. Розгляд справи по суті призначено у відкритому судовому засіданні на 23.11.2023 на 15:30 год.

У судовому засіданні, призначеному на 23.11.2023, представник позивача позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав. Просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив з мотивів, викладених у відзиві. Просив повністю відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача 2 у судове засідання не прибув. Про дату, місце і час судового розгляду повідомлявся належним чином. У відповідності до вимог ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за даною явкою.

Заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши доводи та аргументи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, перевіривши їх дослідженими доказами, оцінивши їх у сукупності на підставі чинного законодавства, суд встановив таке.

08.06.2023 солдат ОСОБА_1 , водій-механік відділення інженерно-аеродромного забезпечення аеродромно-експлуатаційного взводу аеродромно-технічної роти військової частини НОМЕР_1 , звернувся до відповідача 1 з рапортом, в якому просив клопотання перед вищим командуванням про звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами відповідно до пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

За змістом рапорту до нього були додані копії підтверджуючих документів:

-копія паспорта громадянина України та ідентифікаційного коду на ім`я позивача на 2 аркушах;

-копія військового квитка серiп НОМЕР_4 на ім`я позивача на 4 аркушах;

-копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 на ім`я позивача на 1 аркуші;

- копія паспорта та ідентифікаційного коду матері ОСОБА_2 на 1 аркуші;

-копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 матері ОСОБА_2 на 1 аркуші;

-копія виписки із рiшення ЛКК КНП "Млинівський центр первинної медико-санітарної допомоги" №195 матері ОСОБА_2 на 1 аркуші;

-акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї на 1 аркуші;

-витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 на 1 аркуші;

-довiдка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб на 1 аркуші.

У наявній в матеріалах справи та дослідженій судом виписці із рiшення ЛКК КНП "Млинівський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 05.06.2023 №195 зазначено, що ОСОБА_2 , 1941 року народження, адреса: с. Городниця, пенсіонерка, інв. ІІІ групи, потребує постійного стороннього догляду.

За результатами розгляду вказаних документів, відповідач 1 підготував та надіслав відповідачу 2 подання від 25.08.2023, в якому клопотав про звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби в запас відповідно до пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за підпунктом "г"- через сімейні обставини, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Листом від 31.08.2023 №350/173/107/2/469 відповідач 2 повернув командиру військової частини НОМЕР_1 без реалізації матеріали щодо звільнення солдата ОСОБА_1 , у зв`язку із потребою у здійсненні постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 . У такому листі відповідач 2 повідомив, що органом, який правомірно, на передбачених законодавством України підставах, може надавати висновок про потребу особі, яка досягла повноліття, в постійному сторонньому догляді є медико-соціальні експертні комісії. Вказав, що у разі надання відповідного висновку про потребу громадянки ОСОБА_2 у постійному догляді, рішення щодо звільнення солдата ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами буде прийнято у визначеному законодавством України порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-ХІІ, у частині четвертій якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Так, згідно з вимогами абз.4 пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану звільняються з військової служби, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановлено судом, у поданому ОСОБА_1 рапорті підставою, з якою він пов`язував можливість його звільнення зі служби визначено "необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я": необхідність здійснення постійного догляду за своєю матір`ю.

Суд враховує, що відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Суд відмічає, що подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Суд зазначає, що, згідно з пунктом 225 вказаного Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У відповідності до вимог абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція №170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Згідно з абз.13 п.14.10 Розділу ХІV Інструкції №170, документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

З системного аналізу вказаних норм права в їх сукупності, суд дійшов висновку, що звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини, здійснюється військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, шляхом подання рапорту та документів, які підтверджують підстави для звільнення.

При цьому, наслідком написання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням, встановлені Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124 (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України).

Відповідно до п.2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Дослідивши положення п.2.3.2 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, суд констатує, що вони містять виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи) та не включать таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби.

Тобто, відповідач 2, розглянувши подання про звільнення позивача зі служби, як уповноважений на вирішення даного питання орган, не зобов`язаний приймати окремий наказ про відмову у звільненні зі служби, однак зобов`язаний зазначити в отриманому поданні про прийняте ним рішення, а також повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття.

Як встановлено судом в ході судового розгляду, рапорт позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами був розглянутий відповідачем 1 з підготовкою відповідного подання на звільнення ОСОБА_1 , який було направлено відповідачу 2, що наділений правом вирішувати питання по суті.

Проте, вказане подання разом з доданими до нього матеріалами було повернуто відповідачу 1, а отже по суті порушене в поданні питання відповідачем 2 вирішене не було.

Вказане підтверджено змістом самого подання від 25.08.2023, де графа "рішення за поданням" залишена незаповненою.

Повідомлення військовою частиною НОМЕР_2 позивача про вимоги тих чи інших нормативно-правових актів (Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні", Положення про лікарсько-консультативну комісію, Положення про медико-соціальну експертизу, постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу"), як і покликання на можливе прийняття відповідного рішення в майбутньому, не може вважатись належним вирішенням питання звільнення позивача з військової служби.

Європейський суд з прав людини, судова практика якого в силу приписів статті 6 КАС України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" застосовується судами як джерело права, в рішеннях у справах "Малофєєва проти Росії" та "Карелін проти Росії" зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

У справі "Федорченко та Лозенко проти України" зазначив, що при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом".

З врахуванням конституційного принципу правової держави усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

Суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.04.2019 у справі № 342/158/17 суд касаційної інстанції зазначив, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачем 2 у розглядуваних спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність.

Разом з тим, з огляду на розгляд поданого позивачем рапорту з складенням відповідного подання на звільнення з військової служби перед вищим командуванням, суд вважає, що відповідач 1 не допустив порушення прав позивача, а тому підстави для задоволення позовних вимог щодо такого відповідача відсутні.

Положеннями ч.4 ст.245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством і є прийнятним при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Враховуючи наведене в його сукупності, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача 2 повторно розглянути подання командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 від 25.08.2023 та додані до нього документи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжити всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отриманні з незалежних від нього підстав.

Відтак, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.139 КАС України у суду відсутні.

Проте, згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №48 від 14.09.2023 позивачем сплачено 1073,60 грн. судового збору.

Відтак, судовий збір внесено у більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність вiйськової частини НОМЕР_2 щодо не прийняття рішення за результатами розгляду подання командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 від 25.08.2023.

Зобов`язати вiйськову частину НОМЕР_2 повторно розглянути подання командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 від 25.08.2023 та додані до нього документи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 )

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_8 ) Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_9 )

Повний текст рішення складений 30 листопада 2023 року

Суддя С.А. Борискін