Справа № 580/6445/23
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/6445/23 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним рішення від 24.05.2023 №57 щодо відмови в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу; зобов`язання відповідача вчинити дії з метою призначення пенсії із зарахуванням до страхового стажу роботи при обчисленні пенсії за віком періоду роботи з 09.09.1993 до 03.07.2001 на Матусівському агроцукрокомбінаті, який в процесі приватизації перетворено на ВАТ «Матусівський цукровий завод».

Черкаський окружний адміністративний суд рішенням від 18 серпня 2023 року позов задоволено частково. Визнав протиправним і скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 24.05.2023 №57 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву позивача від 17.05.2023 №1083 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 09.09.1993 до 03.07.2001 на Матусівському агроцукрокомбінаті, який в процесі приватизації перетворено на ВАТ «Матусівський цукровий завод» та за наслідками розгляду прийняти рішення щодо призначення йому пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись пунктом 3 частини 1 статті 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27.03.2023 позивачу виповнилося 60 років.

На наступний день, 28.03.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача було розглянуто Головним управління Пенсійного фонду у Київській області та прийнято рішення №57 від 04.04.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди навчання (у дипломі невірно вказано заявника), роботу у російській федерації з 01.01.1992 по 29.07.1993 (оскільки з 01.01.2023 російською федерацією розірвано Угоду про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року), період роботи з 16.09.1993 по 03.07.2001 (у трудовій книжці відсутній запис про реорганізацію підприємства. Позивачу для зарахування до страхового стажу періоду навчання запропоновано надати довідку з навчального закладу про період та форму навчання

20.04.2023 позивач повторно звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про зарахування до страхового стажу часу навчання та періоду роботи на Матусівському цукрозаводі.

Заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницькій області та прийнято рішення № 57 від 27.04.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. У рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи в колгоспі з 01.07.1980 по 11.05.1981 та з 31.05.1983 по 23.06.1983 (оскільки відсутні дані про встановлений та відпрацьований мінімум трудової участі у колгоспі); період роботи у російській федерації з 01.01.1992 по 29.07.1993 (оскільки з 01.01.2023 російською федерацією розірвано Угоду про гарантії громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року); період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 06.09.202 по 04.03.2003.

17.05.2023 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву позивача було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду в м.Києві та прийнято рішення № 57 від 24.05.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. У рішенні зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно довідки від 23.02.2023 №23 з 09.09.1993 по 03.07.2021 (в наказі на зарахування зазначено скорочене ім`я, по батькові, в наказі на звільнення по батькові не відповідає паспортним даним).

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу станом з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України..

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 2 Порядку № 637 у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За змістом приписів п. 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності - архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п. 20 Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 р. у справі № 439/1148/17.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачу на дату звернення заявою від 17.05.2023 та прийняття вказаного вище рішення виповнилося 60 повних років. Отже, у цій частині він відповідає вказаній вище вимозі Закону щодо віку.

Відмовляючи у призначенні пенсії позивачу відповідач зазначив, що у останнього відсутній необхідних страховий стаж 30 років. При цьому вказано, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи згідно довідки від 23.02.2023 №23 з 09.09.1993 по 03.07.2021, оскільки в наказі на зарахування зазначено скорочене ім`я, по батькові, в наказі на звільнення по батькові не відповідає паспортним даним.

Колегія суддів акцентує увагу відповідача на тому, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 2 серпня 1985 року № 252 зі змінами внесеними постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 19 жовтня 1990 № 412), а саме пунктів 2.5 та 2.11, 2.5, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові в цьому необхідну допомогу.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Як свідчать матеріали справи, у трудовій книжці позивача від 22.08.1989 ОСОБА_1 (по батькові ОСОБА_2 закреслено) зроблено запис про виправлення по батькові з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » згідно з даними паспортом серії НОМЕР_1 , який посвідчено підписом секретаря Матусівської сільської ради та завірено печаткою Виконавчого комітету Матусівської сільської ради.

У трудовій книжці наявні записи про те, що позивач з 06.09.1993 прийнятий робітником зовнішньої дільниці в Матусівський цукрозавод (Наказ від 04.09.1993 №82-к). 05.01.1994 переведений мулярем 4 розряду (Наказ від 05.01.1994 №3-к). 03.07.2001 звільнений у зв`язку з скороченням штату відповідно до ст.40 КЗпП України (ліквідація заводу у зв`язку з банкрутством) (Наказ від 03.07.2001 №24-к).

Суд першої інстанції правильно зазначив, що наявні у трудовій книжці від 22.08.1989 записи підтверджують факт роботи позивача на Матусівському цукрозаводі з 06.09.1993 до 03.07.2021.

Записи щодо спірного періоду виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, завірені підписом та печаткою роботодавця, що відповідають відомостям зазначених вище архівних довідок.

Докази, які би свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці відсутні, а відповідач не заперечує їх достовірність.

Щодо відомостей наявних у довідці від 23.02.2023 №23 на яку послався відповідач у рішенні про відмову у призначенні позивачу пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше наявні у вказаній довідці відомості підтверджують інформацію, зазначену у трудовій книжці позивача щодо його роботи у спірному періоді з 06.09.1993 до 03.07.2021 на Матусівському цукрозаводі.

Водночас через технічну помилку (описку) у період часу з 1993 року до 2001 року в книгах наказів з працевлаштування позивач був записаний не як « ОСОБА_4 », а як « ОСОБА_5 », що у подальшому було виправлено.

У постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 Верховний Суд зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Враховуючи висновок Верховного Суду, а також те, що записами у трудовій книжці підтверджено спірні періоди роботи позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві повторно розглянути заяву позивача від 17.05.2023 №1083 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу період роботи з 09.09.1993 до 03.07.2001 на Матусівському агроцукрокомбінаті, який в процесі приватизації перетворено на ВАТ «Матусівський цукровий завод» та за наслідками розгляду прийняти рішення щодо призначення йому пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає, а доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких