Справа № 440/7801/23
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

28 листопада 2023 рокум. ПолтаваСправа № 440/7801/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костенко Г.В.,

за участю: секретаря судового засідання Гриценко А.О.,

представника відповідача - Гайдар А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторія Вікторівна, про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторія Вікторівна, в якій з урахуванням уточнень просить:

- визнати протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України "Про задоволення скарги" №1830/5 від 15.05.2023 "Про задоволення скарги";

- поновити рішення від 30.09.2022 №64995694, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторією Вікторівною.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2023 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

10.07.2023 позивач усунув недоліки позовної заяви, визначені ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 19.06.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

31.07.2023 до суду надійшла заява відповідача про закриття провадження у справі, оскільки заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року (далі також Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами пункту 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно із частиною третьою статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, що розглядається, виникнення спірних правовідносин у цій справі зумовлено незгодою позивача з наказом Мін`юсту №1830/5 від 15.05.2023 "Про задоволення скарги".

Наказом Міністерства юстиції України №1830/5 від 15.05.2023:

1) скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 14.12.2022 задоволено;

2) скасовано рішення від 30.09.2022 № 64995694, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторією Вікторівною;

3) тимчасово заблокувано доступ державному реєстратору Виконавчого комітету

Решетилівської міської ради Полтавської області ОСОБА_6 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) місяць;

4) виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству;

5) виконання пункту 3 наказу покладено на Державне підприємство "Національні інформаційні системи".

Ураховуючи те, що позовні вимоги позовні вимоги у даній справі заявлені на поновлення порушених оспорюваним наказом майнових прав позивача.

Таким чином, спірні правовідносини є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття позивачем речового права на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси особи, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані з скасуванням реєстраційних дій, тобто такі правовідносини обумовлені необхідністю захисту прав не у сфері публічно-правових відносин, а майнових прав, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Обставинами у справі, що розглядається, підтверджено, що скарга подана ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у зв`язку з реєстрацією права власності. Тобто суд вважає, що позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача.

Підставою наказу був висновок Київської регіональної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 03.05.2023 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 14.12.2022, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 20.12.2022 за № СК-3725-22.

Скаржники обґрунтували скаргу на рішення від 30.09.2022 № 64995694, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В. тим, що державний реєстратор не перевірила відсутність суперечностей між вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, а також не витребувала належні документи для вчинення такої реєстраційної дії як виділ в натурі частки одного зі співвласників та реєстрації окремого об`єкту нерухомого майна групи нежитлових приміщень А-1 , загальною площею 59,2 м2 з реєстраційним номером 080 за адресою АДРЕСА_1 .

Під час розгляду скарги колегія з розгляду скарг дійшла наступних висновків:

- оскаржуваною реєстраційного дією проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на групу нежитлових приміщень А-1, об`єкт житлової нерухомості, загального площею 59,2 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1

3 відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що до заяви про державну реєстрацію права власності, за результатами розгляду якої прийнято оскаржуване рішення, не додано всіх необхідних документів для проведення державної реєстрацію прав (пункт 54 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127).

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до Міністерства юстиції зі скаргою від 14.12.2022 на рішення від 30.09.2022 № 64995694, прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В.. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 06.09.2022 по справі № 554/5323/21 за ними визнано право власності в порядку спадкування частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Відповідно, скаржники є співвласниками вказаного нерухомого майна.

При зверненні до державного реєстратора 02.11.2022 скаржники дізналися про наявність оскаржуваного рішення від 30.09.2022 № 64995694, що було прийняте державним реєстратором Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В..

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що сформовані 02.11.2023 та долучені в якості доказу до скарги, мала місце реєстрація прав на об`єкт нерухомого майна, стосовно якого звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ОСОБА_1 , позивачкою у даній справі.

Тобто, оскаржуване рішення прямо впливає на можливість володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном, а отже, порушує права скаржників.

Отже, предметом доказування у справі, що розглядається, охоплюються не стільки обставини щодо процедури розгляду Міністерством скарги, поданої у спірних відносинах, скільки обставини стосовно правомірності реєстрації права власності, а саме оскаржуваною реєстраційного дією проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) на групу нежитлових приміщень А-1, об`єкт житлової нерухомості, загального площею 59,2 м2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ..

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що у цьому випадку має місце приватноправовий спір, позовні вимоги у даній справі заявлені на поновлення порушених оспорюваним наказом майнових прав позивача

Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Юрисдикція цивільних справ визначена статтею 19 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права користування на спірні земельні ділянки внаслідок реєстрації права користування на земельні ділянки за третіми особами.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.

Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін, в даному випадку, має розглядатися за правилами господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли між юридичними особами.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а, від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в адміністративній справі № 826/9341/17 зазначено, що спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень. Виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з відповідним наказом Міністерства юстиції України про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Тобто позовні вимоги у справі заявлено на поновлення порушеного цивільного (майнового) права позивача. Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття фізичними особами права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси цих осіб, Велика Палата Верховного Суду, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, дійшла висновку про те, що цей спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно. Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 лютого 2022 року у справі № 757/34482/19, враховуючи висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17, зазначено, що у справі, що переглядається, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, підтверджують, що цей спір виник між позивачем та особами, речові права на майно яких оспорюється і щодо яких здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому Міністерство юстиції України, як орган, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав, є неналежним відповідачем у справі. У зв`язку з цим у задоволенні позовних вимог до Міністерства юстиції України про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання певні дії необхідно відмовити із зазначеної підстави.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 707/477/20, від 31 травня 2022 року у справі № 727/842/20, від 31 серпня 2022 року у справі № 592/4422/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 369/757/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 607/10025/20, від 10 травня 2023 року у справі № 640/9468/20.

Державний реєстратор є неналежним відповідачем у справі щодо внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію права власності на житловий будинок і земельну ділянку за третьою особою. Належним відповідачем у такій справі має бути третя особа, з якою позивач, на її думку, має право спільної сумісної власності на вказані об`єкти (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 820/4524/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 2140/1950/18).

Наведені висновки узгоджуються з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 802/385/18-а, в якій зазначено, що спір про скасування наказу Міністерства юстиції України, яким скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою було зареєстровано аналогічне право щодо тих же земельних ділянок. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь Міністерства юстиції України та державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач чи третя особа вважають їх винними у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.

Суд підкреслює, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Зважаючи на те, що саме Велика Палата Верховного Суду є судом, уповноваженим вирішувати юрисдикційні спори, колегія суддів не має підстав не погодитися із запропонованим нею підходом до визначення предметної юрисдикції спорів, аналогічних тим, що виник у справі, яка розглядається, й у подібних правовідносинах.

За таких обставин, беручи до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у цій категорії справ, а також те, що спірні правовідносини щодо права власності виникли між фізичними особами, суд дійшов висновку, що спір в цій справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №802/1494/17-а та у справі № 826/8929/17.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 18 червня 2019 року у справі № 924/478/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 1840/3241/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 821/669/17.

З огляду на вищевикладене та враховуючи позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Також, на виконання вимоги, зазначеної у ч. 1 ст.239 КАС України, є необхідним роз`яснити позивачу, що розгляд позовної заяви останнього має здійснюватися у порядку цивільного судочинства, із врахуванням правил територіальної підсудності відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету

Згідно з ч. 2 ст. 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Таким чином, питання щодо повернення судового збору буде вирішено у разі надходження відповідного клопотання від позивача.

На підставі викладеного, ст. ст.19, 238, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Заяву Міністерства юстиції України про закриття провадження у справі задовольнити.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар Вікторія Вікторівна, про визнання незаконним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що вказаний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити позивачу, що на підставі ч.2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення ухвали у повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 30 листопада 2023 року.

Суддя Г.В. Костенко