Справа № 127/25015/23
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/25015/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайленко А.В.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

30 листопада 2023 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Полотнянка Ю.П. ,

секретаря судового засідання Ковальчук І.А.

представника позивача - Лисий О.В.

представника відповідача - Ковальчук Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції командира роти 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Бездітного П.А. про адміністративне правопорушення серії ЕАС №480666 від 08.08.2023 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП та стягнення судових витрат,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, старшого лейтенанта поліції командира роти 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Бездітного П.А. про адміністративне правопорушення серії ЕАС №480666 від 08.08.2023 у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Зокрема апелянт, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача заперечив проти задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на їх безпідставність.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії ЕАС № 480666 від 08.08.2023, винесеної старшим лейтенантом поліції командиром роти 1 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у Вінницькій області Бездітним П.А., ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно постанови вбачається, що 08.08.2023 року о 00 год. 09 хв. в м. Вінниці, по вул. Максима Рильського, 2, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив вимоги п.2.3 (в) ПДРУкраїни. ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП.

Позивач, не погодившись з притягненням його до адміністративної відповідальності та накладенням адміністративного стягнення, звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що правил дорожнього руху не порушував та доказів такого порушення йому надано не було.

Відмовляючи в задоволенні позивних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

Судом першої інстанції не встановлено порушень при опрацюванні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для скасування оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та враховує наступне.

Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Частиною 5 статті 121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за керування транспортним засобом з порушенням правил користування ременями безпеки тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегією суддів переглянуто наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис з нагрудної камери поліцейського, який міститься на CD-диску та наданий відповідачем разом з матеріалами відзиву.

Зокрема, із вказаного відеозапису встановлено, що 08.08.2023 поліцейським Бездітним П.А. було зупинено ОСОБА_1 , оскільки останній керував автомобілем в період дії комендантської години. Під час розмови з позивачем, поліцейським встановлено, що водій не пристебнутий ременем безпеки, чим порушує ПДР України. На запитання поліцейського, чому ремінь безпеки знаходиться за спиною позивача та пристебнутий до місця кріплення, останній повідомив, що так їздить постійно.

На відео чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 не заперечував даного факту, та вказав, що це його особиста безпека та він сам несе відповідальність, пояснив що неодноразово зупинявся працівниками поліції за вказане правопорушення, разом з тим, ременем не користується.

Під час складання постанови поліцейським було роз`яснено права позивача та зазначено суму штрафу, який передбачено за вказане правопорушення.

Дослідивши даний доказ, колегія суддів приймає його до уваги, як такий, що є належним та допустимим згідно вимог ст.ст. 73,74 КАС України та свідчить про наявність у діях особи, яка керувала даним транспортним засобом складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що інспектор, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не надав на його прохання, для ознайомлення відеозапис що фіксує вчинення ним правопорушення, колегія суддів не приймає до уваги. Такі доводи позивача не відповідають дійсності, адже повністю спростовуються відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який міститься на CD-диску та наданий відповідачем разом з матеріалами відзиву.

Варто зазначити, що ні у позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивач не спростовує сам факт керування автомобілем з не пристебнутим ременем безпеки.

Крім того, на відеозаписі, в розмові з працівником поліції, позивач також пояснив, що проігнорував вимогу п.2.3 (в) ПДР України, посилаючись на те, що це його особиста безпека та він сам несе відповідальність за своє життя. Пояснив, що неодноразово зупинявся працівниками поліції за вказане правопорушення, разом з тим, ременем не користується. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається виключно на порушення інспектором процедури фіксації самого порушення.

Доводи апелянта на відсутність у оскаржуваній постанові посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення також не відповідає дійсності, та спростовується самою постановою, де вказано технічний пристрій на який здійснювалась відеофіксація 473353 (а.с.7).

Також, посилання скаржника на те, що єдиним доказом вчинення ним правопорушення є постанова, колегія суддів визнає безпідставним, оскільки факт порушення позивачем ПДР України також підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, який колегія суддів визнала належним та допустимим згідно вимог ст.ст. 73,74 КАС України.

Водночас варто зазначити, що як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду не встановлено порушень при опрацюванні матеріалів в адміністративній справі, її розгляді та винесенні уповноваженим поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем доведено належними доказами, що 08 серпня 2023 року дійсно мало місце порушення позивачем вимог ПДР України, та був наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

При цьому, зміст оскаржуваної постанови свідчить про те, що вона в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, в ній зазначено опис обставин, встановлених при розгляді справи, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, вірно застосовано межі санкції статті щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та вказано технічний пристрій на який здійснювалась відеофіксація 473353.

В свою чергу, під час розгляду цієї справи, позивач не надав будь-яких доказів, які б спростовували його винуватість у вчиненні інкремінованого йому правопорушення.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам сторін. Жодних нових доводів, які б вказували на порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Щодо інших доводів скаржника, зазначений у апеляційній скарзі, колегія суддів, згідно ч. 2 ст. 6 КАС України застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Полотнянко Ю.П.