Справа № 302/1524/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 302/1524/23 пров. № А/857/19229/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Гуляка В.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2023 року (ухвалене головуючим суддею Пухальським С.В. в порядку письмового позовного провадження у смт. Міжгір`я) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

07.08.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - ДПП, відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора рядового поліції 4 роти батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП (далі - УПП ДПП) Сербака В. Ю. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6924576 від 02.05.2023 за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.10.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ДПП подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оспорювана постанова за своїм змістом повністю відповідає вимогам чинних нормативно-правових актів та містить необхідну інформацію, якою уповноваженою посадовою особою було встановлено подію, склад адміністративних правопорушень та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП. Також зазначає, що з фотознімка лазерного вимірювача швидкості TruCAM видно, що автомобіль під керуванням позивача рухається саме по автомобільній дорозі. Звертає увагу на те, що через поганий зв`язок можливо координати правопорушення знаходяться на відстані від дороги, проте у межах населеного пункту с. Сусково, що дають підстави вважати про вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення в межах вказаного населеного пункту.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.311, ст.286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що відносно позивача була прийнята оспорювана постанова за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн, за змістом якої, позивач 02.05.2023 об 11 год 06 хв, керуючи транспортним засобом марки Mercedes-Benz E 220 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , в населеному пункті с. Сусково М06 754 км, рухався зі швидкістю 92 км/год, перевищивши встановлену швидкуість руху на 42 км/год, чим порушив вимоги пункту 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Вважаючи протиправною оспорювану постанову, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з вимогою про її скасування.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відображені в доповненні до фотознімку координати Широта : 48° 32' 12.24" n та Довгота : 22° 54' 57.78" e не відповідають дійсному місцезнаходженню автомобіля в момент фіксації його швидкості приладом TruCAM. Суд зазначив, що точка на наданій відповідачем роздруківці карти з координатами 48° 32' 12.24" n 22° 54' 57.78" e, знаходиться не безпосередньо на місці, де рухався автомобіль, і навіть взагалі не на автодорозі, а північніше (на карті візуально вище). При цьому, зазначена точка відображає невстановлене місце в межах населеного пункту с. Сусково на карті (лісопосадку, як видно з зображення), що підтверджується інформацією, отриманою за результатами здійснення пошуку на карті (сайт https://www.google.com.ua/maps ), а саме : координат 48° 32' 12.24 n 22° 54' 57.78 e та населеного пункту с. Сусково, Закарпатська область, які дають відповідний результат. Крім того, суд зазначив, що відповідачем не надано доказів встановлення особи позивача, як водія транспортного засобу, безпосередньо після зупинки автомобіля працівником поліції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.14 Закону України Про дорожній рух, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух

Порядок дорожнього руху на території України встановлюється ПДР.

Згідно п.12.9 б, ПДР водієві забороняється, зокрема, перевищувати максимальну швидкість, зазначену в п.12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту и пункту 30.3 цих Правил.

Пунктом 12.4 ПДР передбачено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до п.1.10 ПДР, населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються знаками 5.45, 5.46, 5.47, 5.48.

Обмеження швидкості 50 км/год стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 Початок населеного пункту, дія цього обмеження скасовується знаком 5.46 Кінець населеного пункту.

Відповідно до п.10.7.39 ДСТУ 4100-2014 Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування знаки 5.45 Початок населеного пункту і 5.46 Кінець населеного пункту повинні застосовуватись для позначення населеного пункту (відповідно початку та кінця), в якому діють спеціальні вимоги, що регулюють порядок руху в населених пунктах, і встановлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.

Диспозицією ч.1 ст.122 КУпАП, серед іншого, передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Вказане правопорушення повинно бути вчиненим з прямим умислом, тобто особа повинна усвідомлювати, що вона рухається в населеному пункті з перевищенням швидкості, а відповідач повинен довести те, що позивач усвідомлював, або повинен був усвідомлювати, що він рухається в населеному пункті (проїхав знак 5.45 Початок населеного пункту).

Докази наявності дорожнього знаку 5.45 необхідні для визначення законності накладення адміністративного стягнення ще й тому, що ПДР також передбачений дорожній знак 5.47 - Початок населеного пункту, який містить і означає найменування та початок забудови населеного пункту, в якому на даній дорозі не діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Отже, згідно з ПДР, дорожній знак 5.45 позначає не лише найменування населеного пункту, а й його початок. При цьому, місце встановлення такого знаку співпадає з фактичними межами забудови населеного пункту. Таким чином, зона дії дорожнього знаку 5.45 поширюється на ділянку автодороги від місця його встановлення до знаку 5.46 Кінець населеного пункту (місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах).

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти.

Зі змісту оспорюваної постанови видно, що позивач керував транспортним засобом в смт. Суслово зі швидкістю 92 км/год, при дозволеній швидкості руху 50 км/год.

При цьому, відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку 5.45-5.46 це здійснення вимірювання швидкості руху приладом TruCAM.

Визначальним, на думку колегії суддів, є те, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами доводи ОСОБА_1 про те, що ділянка дороги, на якій відбулась фіксація швидкості руху автомобіля не охоплюється межами населеного пункту с. Сусково та проходить за його межами.

Долучена карта місцевості з онлайн сервісу GooglMaps, не є офіційним документом та містить розбіжності географічних координат із доданим фотознімком приладу, не містить місця розташування дорожніх знаків 5.45-5.46.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення позивачем п.12.4 ПДР в контексті перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год в населеному пункті, а пред`явлене в оспорюваній постанові звинувачення є неконкретне, неможливо встановити на якому відрізку автодороги зафіксовано перевищення швидкості транспортного засобу позивача чи в населеному пункті, чи в зоні дії знаку.

Відтак, зважаючи на вищевикладене, скаржником не наведено достатніх доказів правомірності свого рішення.

Колегія суддів відхиляє решта доводів сторін, оскільки такі не впливають на правильність вирішення даного спору.

Отже, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, колегія суддів приходить до висновку про протиправність оспорюваної постанови та наявність підстав для її скасування.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень ч.3 ст.272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтею 286 цього Кодексу (особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності), набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись ст.ст. 286, 272, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2023 року по справі №302/1524/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді В. В. Гуляк
С. М. Шевчук