Справа № 400/11556/23
Суддя: Бульба Н.О.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 р. № 400/11556/23
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Бульби Н.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до:Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, вул. Спаська, 18, м. Миколаїв, 54006,
про:визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом із вимогами, в яких просив:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані дні шорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 та 2022 роки у загальній кількості 38 календарних днів;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні шорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 та 2022 роки у загальній кількості 38 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16.06.2023;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві щодо ненарахування та невиплати як особі начальницького складу, що повторно звільнилася зі служби, одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно ст. 9 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" за період служби з дня останнього зарахування на службу в ДБР (27.07.2020) до дня звільнення зі служби в ДБР (16.06.2023) та з урахуванням періоду попередньої служби 02 міс. 09 днів, за який не було виплачено таку одноразову грошову допомогу під час звільнення з попереднього місця служби, тобто всього за 3 повних календарних років служби;

- зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві нарахувати та виплатити як особі начальницького складу, що повторно звільнилася зі служби, одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно ст. 9 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" за період служби з дня останнього зарахування на службу в ДБР (27.07.2020) до дня звільнення зі служби в ДБР (16.06.2023) та з урахуванням періоду попередньої служби 02 міс. 09 днів, за який не було виплачено таку одноразову грошову допомогу під час звільнення з попереднього місця служби, тобто всього за 3 повних календарних років служби.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27.07.2020 по 31.03.2021 проходив службу у Територіальному управлінні Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві. З 16.06.2023 його звільнено зі служби та проведено остаточний розрахунок. Проте не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні основної та додаткової відпустки за 2021 - 2022 роки. Також, при звільненні йому не було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням вже виплачених сум після попереднього звільнення зі служби.

Ухвалою суду від 20.09.2023 суд відкрив провадження у справі. Враховуючи воєнний стан та ведення бойових дій на території Миколаївської області, з метою безпеки учасників судового процесу, суд не призначав судового засідання, та розглянув справу без виклику сторін (в порядку письмового провадження).

Відповідач надав до суду письмовий відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР визначається Законом України "Про Державне бюро розслідувань", Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу ДБР, а також ін.НПА. Відповідно до п. 84 Положення № 743, щорічна основна відпустка надається протягом календарного року. За невикористану відпустку у році звільнення виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Отже, чинне законодавство передбачає компенсацію за невикористану відпустку виключно у році звільнення. Також зазначає, що підстави для виплати позивачу при звільненні одноразової грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення відсутні, оскільки ст. 9 Закону України № 2262 визначено вичерпний перелік підставі звільнення, на підставі яких виплачується така допомога. Оскільки позивач звільнений з ДБР у зв`язку з достроковим припиненням (розірванням) контракту, то не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги.

Позивач надав відповідь на відзив, підтримує позовні вимоги та зазначає, що згідно Закону України «Про державне бюро розслідувань» особи, які звільняються зі служби у ДБР, мають право при звільненні на отримання від роботодавця виплат не меншому ніж особи, які звільняються зі служби в Національній поліції. Отже, позивачу протиправно відмовлено у виплаті компенсації відпустки за 2021-2022 роки та одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив.Заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що ототожнення працівників Державного бюро розслідувань та поліцейських органів Національної поліції України є некоректним та необґрунтованим, у зв`язку з чим застосування у спірних правовідносинах наведених позивачем правових позицій Верховного Суду не можуть братись до уваги. Відповідач зазначає, що відповідно до п.2 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державне бюро розслідувань», до приведення у відповідність із цим Законом закони України, інші нормативно-правові акти діють в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, у даному спорі пріоритетними є норми спеціального законодавства, законних підстав для незастосування їх під час розрахунків при звільненні позивача не вбачалось.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 , з 27.07.2020 по 16.06.2023 проходив службу в Державному бюро розслідувань.

Наказом ДБР від 24.07.2020 № 163-ос/дск ОСОБА_1 прийнятий на службу до Державного бюро розслідувань.

Наказом директора ДБР від 31.03.2021 № 65-ос/дск ОСОБА_1 призначено на посаду старшого уповноваженого ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві.

Наказом директора ДБР від 15.06.2023 № 101-ос/дск майора ОСОБА_1 звільнено з 16.06.2023 зі служби в ДБР у запас.

Також з ОСОБА_1 проведено розрахунок при звільненні, проте не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 та 2022 роки та одноразову грошової допомоги у розмірі 50% місячного грошового забезпечення.

23.08.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати належних йому сум грошового забезпечення.

Листом від 31.08.2023 відповідачем повідомлено, що при звільненні з ОСОБА_1 проведено повний розрахунок, а тому підстави для виплати грошового забезпечення відсутні.

Не погодившись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду і цим позовом.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст.1, 2 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Державне бюро розслідувань у своїй діяльності керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими на їх основі.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» трудові відносини працівників Державного бюро розслідувань регулюються цим Законом (у частині переведення працівників Державного бюро розслідувань на нижчі або рівнозначні посади та звільнення осіб рядового та начальницького складу), законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами). На державних службовців Державного бюро розслідувань поширюється дія Закону України "Про державну службу". Посади державних службовців Державного бюро розслідувань відносяться до відповідних категорій посад державної служби в порядку, встановленому законодавством.

Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань визначається цим Законом, Положенням про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, що затверджується Кабінетом Міністрів України, а також іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 81 Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу Державного бюро розслідувань, затвердженого постановою КМУ від 05.08.2020 року № 743 (далі - Положення) особи рядового та начальницького складу мають право на такі види відпусток: щорічні відпустки: основна відпустка; додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка; 4) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 5) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 6) відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення).

Пунктом 95 Положення передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку особам рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Разом з тим, спеціальним законодавством не врегульовано компенсації відпустки при звільненні за минулі роки.

З урахуванням відсутності правового регулювання компенсації відпусток за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні даного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України.

Отже, трудове законодавство у питаннях, що не врегульовані нормами спеціального законодавства, поширюється також і на осіб рядового та начальницького складу, які звільняються з Державного бюро розслідувань, тому доводи відповідача про зворотне, не приймаються до уваги.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Як встановлено судом та підтверджується відповідачем, позивачем за період проходження служби у ТУ ДБР у м. Миколаєві не використано відпустку за 2021 рік тривалістю 05 календарних днів щорічної основної відпустки, за 2022 рік - 33 календарні дні щорічної відпустки, з них 25- основної відпустки, 08- додаткової. Всього 38 календарних днів.

За таких обставин, відповідачем при звільненні ОСОБА_1 протиправно не виплачено позивачеві грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів правомірності своєї бездіяльності, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог позивача в частині ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п`яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з ч. 6 ст. 9 Закону № 2262 особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.

Отже, Законом № 2262 визначено чіткий перелік підстав звільнення, за яких позивач має право на виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з матеріалами справи, відповідно до наказу директора Державного бюро розслідувань від 15.06.2023 № 101-ос/дск майора ОСОБА_1 звільнено зі служби за угодою сторін, з достроковим припиненням контракту.

Частиною 1 ст. 9 Закону 2262 не передбачено таких підстав звільнення: за угодою сторін, з достроковим припиненням контракту та наявності в таких випадках права на виплату одноразової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення.

Щодо посилання позивача на те, що причиною звільнення є закінчення строку контракту, суд зазначає таке. Відповідно до контракту, укладеного між ОСОБА_1 та Державним Бюро розслідувань, строк його дії визначено з 01.09.2020 та укладено на 6 років. Тобто закінчується строк контракту 01.09.2026. Крім того, згідно з наказом від 15.06.2023 № 101-ос/дск позивача звільнено зі служби за угодою сторін, з достроковим припиненням контракту, а тому суд не може погодитись з підставою звільнення - закінчення строку контракту.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову в цій частині слід відмовити.

Позивач звільнений від сплати судового збору. Судові витрати відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні шорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 та 2022 роки у загальній кількості 38 календарних днів.

3. Зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві (вул. Погранична, 9, м. Миколаїв, 54020, код 42341034) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані дні шорічної основної та додаткової оплачуваної відпустки за 2021 та 2022 роки у загальній кількості 38 календарних днів, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 16.06.2023.

4. В задоволенні вимог позивача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 30.11.2023.

Суддя Н.О. Бульба