Справа № 380/7076/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/7076/23 пров. № А/857/17201/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року (головуючий суддя: Москаль Р.М., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту судового рішення 19.08.2023) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 , 07.04.2023 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну підстав позову (а. с. 181-194 том 1), просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.01.2023 № 43о/с про звільнення зі служби в поліції полковника поліції ОСОБА_1 (0062576), заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію» з 31.01.2023;

- поновити полковника поліції ОСОБА_1 (0062576) на посаді заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області з 01.02.2023;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Житомирській області щомісячне грошове забезпечення, передбачене для посади заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області у період вимушеного прогулу з 01.02.2023 по день фактичного поновлення на службі в Національній поліції, яке повинно складатися з таких нарахувань: 1) посадовий оклад 3250 грн, 2) оклад за спеціальним званням 2400 грн, 3) надбавка за стаж служби у розмірі 50% - 2825 грн, 4) надбавка за специфічні умови служби у розмірі 75% - 6356,25 грн, 5) надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% - 487,50 грн, 6) середньо відсотковий розмір премії, встановлений для заступників начальника Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, який був встановлений щомісячно з 01.02.2023, 7) додаткова доплата до грошового забезпечення згідно з Постановою КМУ № 375 (на період дії цієї Постанови) в розмірі 50% грошового забезпечення, 8) додаткова винагорода згідно з постановою КМУ № 168 (наказом МВС №775).

Обґрунтовує позов тим, що наказом № 46о/с від 05.02.2021 був призначений на посаду заступника начальника управління поліції- начальника слідчого відділення Коростенського РУП ГУНП, 14.12.2022 написав рапорт про звільнення з 31.01.2023 та передав такий працівнику кадрового забезпечення ГУНП. Надалі, у зв`язку із бажанням проходити службу в ГУНП в Рівненській області, 27.01.2023 звернувся із рапортом з проханням надати дозвіл для подальшого проходження служби в цьому управлінні та 30.01.2023 звернувся з письмовим рапортом до ГУНП в Житомирській області з проханням залишити рапорт від 14.12.2022 щодо звільнення за власним бажанням без розгляду, з огляду на те, що такий поданий передчасно.

З 30.01.2023 по 13.03.2023 перебував на листку непрацездатності. Наказом ГУНП в Житомирській області від 30.01.2023 № 43о/с звільнений зі служби в поліції з 31.01.2023 відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про національну поліцію». Поштовим зв`язком, 13.03.2023 отримав відповідь ГУНП про те, що рапорт щодо відкликання рапорту від 14.12.2022 про звільнення зі служби в НП залишений без задоволення.

Позивач не погоджується з цим наказом про своє звільнення та посилається на те, що дату його звільнення в наказі зазначено з 31.01.2023, разом з тим він з 30.01.2023 по 13.03.2023 був тимчасово непрацездатним, тому не міг бути звільненим у цей період. Вказує, що на момент закінчення лікування ГУНП мало в розпорядженні його рапорт про продовження служби в поліції, тому не повинно було його звільняти. Позивач вважає, що відповідач порушив порядок його звільнення зі служби в поліції і це є підставою для скасування наказу № 43о/с від 30.01.2023.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Представник відповідача, 13.11.2023 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник позивача Петрик І.Я., 27.11.2023 подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що вказане клопотання задоволеним бути не може, оскільки у судове засідання з`явився особисто позивач, який надавав пояснення по суті спору, жодних клопотань щодо обов`язкової участі представника в судовому засіданні не заявляв. Крім цього, участь представника позивача в судовому засіданні 28.11.2023 обов`язковою судом не визнавалась, а у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Позивач, 28.11.2023, подав додаткові пояснення, в яких вказує, що не мав волевиявлення на звільнення зі служби з органів Національної поліції, а відповідач перешкоджав у переведенні з ГУ НП в Житомирській області для подальшого проходження служби в іншому органі Національної поліції.

Позивача у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача Мельничук Ю.В. у судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.1995 проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07.11.2015 прийнятий на службу в Національну поліцію України, з 05.02.2021 проходив службу на посаді заступника начальника управління поліції начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, спеціальне звання полковник поліції.

ОСОБА_1 , 13.12.2022 подав на ім`я начальника ГУНП в Житомирській області рапорт, у зв`язку з наявною вислугою років для призначення пенсії, просив звільнити його зі служби в поліції з 15.01.2023 (том 1 а. с. 58), 14.12.2022 про звільнення з 16.01.2023 (том 1 а. с. 59) та про звільнення зі служби в поліції з 31.01.2023 (том 1 а. с. 60).

Рапорт від 14.12.2022 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням обґрунтовано наявністю вислуги років, достатньої для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а також містить вимогу щодо звільнення з 31.01.2023.

ОСОБА_1 , 27.01.2023 звернувся з рапортами до ГУНП в Рівненській області з проханням надати дозвіл для подальшого проходження служби в цьому ГУНП в Рівненській області та призначення його на посаду заступника начальника слідчого відділення поліції № 1 Дубенського районного відділу поліції (том 1 а. с. 14, 15). Заступник начальника ГУНП в Рівненській області начальник слідчого управління на рапортах Білика Р.В. наклав резолюцію, погодивши таке призначення.

Начальник Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області, 27.01.2023 звернувся до начальника ГУНП в Житомирській області із поданням, клопотав про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за власним бажанням. Подання підтримане посадовими особами Управління кадрового забезпечення та Слідчого управління ГУНП у Житомирській області. За цим поданням начальник ГУНП в Житомирській області видав наказ звільнити ОСОБА_1 зі служби згідно з п.7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» (том 1 а. с. 62).

Начальник ГУНП в Житомирській області, 30.01.2023 видав наказ № 43 о/с «По особовому складу», відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнив зі служби в поліції за п. 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) полковника поліції ОСОБА_1 (0062576), заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області, з 31.01.2023, на підставі рапорта ОСОБА_1 від 26.01.2023 (том 1 а. с. 66).

Надалі, у зв`язку із виявлення технічної помилки наказом № 1420/с від 07.04.2023 внесені зміни до наказу ГУНП в Житомирській області в частині підстави про звільнення ОСОБА_1 , а саме: «рапорт ОСОБА_1 від 26.01.2023» змінено, вважати підставою звільнення рапорт ОСОБА_1 від 14.12.2022 (том 1 а. с. 126).

Відповідно до електронного медичного висновку про тимчасову непрацездатність від 30.01.2023 № 2ЕЕХ-9ВЗЕ-48РР-ЗМ4М з 30.01.2023 ОСОБА_1 перебував на лікуванні в Державній установі «Інститут серця МОЗ України» і до 10.02.2023 (том 1 а. с. 17 зворот,74), з 11.02.2023 по 01.03.2023, а також з 02.03.2023 по 13.03.2023 перебував на лікуванні в інших медичних закладах на території Львівської області.

Управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області, 31.01.2023 скерувало ОСОБА_1 лист від 31.01.2023 № 273/12/01-2023, відповідно до якого адресата повідомлено про звільнення з поліції на підставі наказу № 43о/с від 30.01.2023 зі служби в поліції з 31.01.2023, а також необхідність прибути до УКЗ ГУНП в Житомирській області та отримати копії наказу про звільнення, військово-облікових документів, трудову книжку (том 1 а. с. 154). Відповідач повідомив, що цей конверт повернуто поштою відправнику, оскільки не був вручений адресату впродовж встановлених правилами поштового зв`язку строків зберігання.

З 11.02.2023 по 01.03.2023 ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні в ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Львівській області», що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність поліцейського № 181 від 11.02.2023 (том 1 а. с. 17, 75 звор.).

До ГУНП в Житомирській області 13.02.2023 надійшов рапорт ОСОБА_1 від 30.01.2023, зі змісту якого останній просив не розглядати його рапорт від 14.12.2023 щодо звільнення з НП за власним бажанням з 31.01.2023, оскільки такий поданий передчасно та він має намір продовжувати службу в ГУНП в Рівненській області (том 1 а. с. 68). Відповідно до поштового конверта та відомостей із сайту «Укрпошта» для відстеження стану доставки поштових відправлень конверт із рапортом ОСОБА_1 від 30.01.2023 скерований до ГУНП в Житомирській області 08.02.2023 та вручений адресату 13.02.2023 (том 1 а. с. 70 зворот, 71).

У відповідь на рапорт ОСОБА_1 від 30.01.2023 ГУНП в Житомирській області скерувало заявнику лист від 22.02.2023 № 629/105/01/12-2023 та проінформувало позивача, що наказом ГУНП в Житомирській області від 30.01.2023 № 43о/с його звільнено зі служби в поліції за п. 7 частини першої статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» з 31.01.2023 на підставі раніше поданого рапорту від 14.12.2022. З огляду на те, що станом на 13.02.2023 заявник не перебував на службі/у трудових відносинах у ГУНП в Житомирській області не видається можливим задовольнити його рапорт (том 1 а. с. 69).

З 02.03.2023 по 13.03.2023 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війни та репресованих ім. Юрія Липи» (довідка № 109 від 13.03.2023, том 1 а. с. 17, 75).

ОСОБА_1 , 14.03.2023. прибув в Управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області, отримав копію наказу про звільнення № 43о/с від 30.01.2023, трудову книжку серії НОМЕР_1 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 , про що засвідчив особистим підписом на розписці (том 1 а. с. 66, 67).

До Управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області 14.03.2023 надійшла заява ОСОБА_1 від 14.03.2023 (вх. № Б-65), в якій заявник клопотав направити до пенсійного відділу ГУНП в Житомирській області документи для призначення йому пенсії (том 1 а. с. 81). Листом від 14.03.2023 № 807/12/02-2023 Управління кадрового забезпечення ГУНП в Житомирській області скерувало завідувачу сектору з питань пенсійного забезпечення ГУНП в Житомирській області документи та розрахунок для призначення пенсії ОСОБА_1 (том 1 а. с. 82).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що прохання особи, котра має достатню вислугу років, про звільнення у зв`язку із виходом на пенсію є поважною причиною для звільнення з поліції за власним бажанням в розумінні Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ № 114.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII), визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до ст. 3 Закону № 580-VIII), у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції (ч. 1 ст. 17 Закону № 580-VIII).

Частиною 1 ст. 18 Закону № 580-VІІІ передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема до медичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону № 580-VIІI, призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 77 Закон № 580-VIII, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 77 Закону № 580-VIІI, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Аналіз наведених правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про те, що служба в органах Національної поліції є добровільною і може бути припинена за власним бажанням поліцейського згідно п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII.

Згідно зі ст. 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

На час видання спірного наказу про звільнення діяли норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 (тут і надалі Положення № 114, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Згідно з пунктом 10 Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Підпунктом «ж» пункту 64 Положення № 114 передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення № 114, особи рядового та начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніше, як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно установленої судової практики Верховного Суду у цій категорії справ, яка викладена, зокрема, у постановах від 11 серпня 2021 року справа № 826/7075/16, від 28 вересня 2021 року справа № 826/14071/17, від 06 червня 2023 року справа № 380/7509/22, у межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення в рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник поліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника міліції зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку, якщо таке прохання міститься у рапорті про звільнення, є правомірною.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звільнили зі служби, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII, на підставі його рапорту від 14.12.2022, у якому чітко зазначено дату, з якої позивач хотів би, щоб його звільнили зі служби, зокрема 31.01.2023.

Отже, за встановлених обставин, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані ці правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки звільнення позивача з органів Національної поліції відбулося із дати, яку позивач самостійно визначив у рапорті від 14.12.2022, а тому звільнення ОСОБА_1 відбулося у чіткій відповідності до положень п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII та п. п. 64, 68 Положення № 114, що у свою чергу свідчить про правомірність оскаржуваного наказу від 30.01.2023 № 43о/с.

Щодо покликань позивача у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, що підставою для написання рапорту 14.12.2022 про звільнення за власним бажанням були незаконні дії (тиск) керівництва ГУ НП у Житомирській області, то суд апеляційної інстанції вважає такі голослівними.

Оскільки, позивачем не надано ні до суд першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції суду будь-яких доказів, які могли б підтвердити факт вчинення керівництвом ГУ НП у Житомирській області тиску на ОСОБА_1 з метою написання рапорту про звільнення зі служби за власним бажанням.

Крім цього, на думку суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 в силу свого значного досвіду служби в органах внутрішніх справ (понад 27 років), найвищого спеціального звання поліції середнього складу (полковник) та займаної керівної посади - заступник начальника управління поліції - начальник слідчого відділення Коростенського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, мав усі правові можливості скористатися гарантіями, які передбачені Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, зокрема використати процедуру дисциплінарного провадження, в якості інструменту неправомірного тиску на нього з боку керівництва.

Однак, такими гарантіями позивач не скористався.

Стосовно покликання позивача, що проявом тиску на позивача, зі сторони керівництва, були службові відрядження ОСОБА_1 до Житомирського районного управління поліції ГУ НП у Житомирській області (наказ ГУ НП у Житомирській області від 24.11.2022 № 1430) та службове відрядження до Черкаської та Кіровоградської областей (наказ ГУ НП у Житомирській області від 14.12.2022 № 1520), то суд апеляційної інстанції не бере такі до уваги.

Оскільки, відповідно до статті 22 Закону № 580-VIII до повноваження керівника поліції належать такі повноваження.

Щодо покликання позивача, що його звільнення є незаконним, оскільки таке здійснено під час перебування його на лікуванні, крім цього зазначає, що таке звільнення суперечить ч. 3 ст. 40 КЗпП, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Так як, у розглядуваних спірних правовідносинах, позивача звільнено за власним бажанням, а не з ініціативи роботодавця, тобто вказана норма трудового права не підлягає застосуванню в цій справі.

Стосовно посилання позивача на ч. 2 ст. 38 КЗпП, згідно якої якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору, то суд апеляційної інстанції вважає, що така норма також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Оскільки, вказана норма поширюється на працівників, які виявили бажання розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні, у зв`язку з неможливістю продовжувати роботу, зокрема: переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин.

Натомість, як зазначалося вище судом апеляційної інстанції, для працівників органів внутрішніх справ, у тому числі і поліцейських, порядок звільнення за власним бажання врегульовані спеціальними правовими нормами, зокрема: пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII та п. п. 64, 68 Положення № 114.

Стосовно покликання позивача, що до винесення оскаржуваного наказу відповідач був зобов`язаний з`ясувати чи ОСОБА_1 має бажає продовжувати службу в органах Національної поліції, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, Законом № 580-VIII та Положенням № 114 такого обов`язку щодо відповідача не встановлено.

Натомість, на думку суду апеляційної інстанції, у випадку виявлення бажання продовжити службу в органах Національної поліції, позивач з моменту написання рапорту на звільнення - 14.12.2022 і до дати звільнення, яку позивач сам вказав у цьому рапорті (31.01.2023), повинен був самостійно вчинити активні та своєчасні дії щодо повідомлення відповідача про бажання продовжити службу.

Однак, ОСОБА_1 скерував рапорт про відкликання рапорту від 14.12.2022 про звільнення за власним бажанням лише 08.02.2023 (здав конверт із рапортом на пошту), який відповідач отримав 13.02.2023, тобто позивач реалізовуючи своє право на відкликання рапорту від 14.12.2022, проявив надмірне зволікання, а реалізація такого права залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції, надаючи правову оцінку аргументам сторін, дійшов висновку, що в межах спірних правовідносин звільнення позивача за власним бажанням з органів Національної поліції здійснено в межах чинного законодавства, а тому оскаржуваний наказ від 30.01.2023 № 43о/с скасуванню не підлягає.

Отже, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову щодо визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, відсутні підстави для задоволення інших позовних вимог, щодо поновлення на посаді та стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу, оскільки такі є похідними від правомірного винесення цього наказу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову повністю.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 310, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 серпня 2023 року у справі № 380/7076/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. С. Затолочний
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 30.11.2023.