Справа № 520/33075/23
Суддя: Бабаєв А.І.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

30 листопада 2023 року Справа № 520/33075/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Бабаєв А.І., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20.11.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, в якому просив суд:

- зобов`язати Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці провести нагляд та контроль порушень викладених у заявах ОСОБА_1 до них щодо мобінгу (Кодекс законів про працю України, ст.2-2 Заборона мобінгу (цькування)), провести повторне розслідування нещасного випадку 06.07.2023 згідно постанови 337 про розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві пункт 58, проконтролювати надання роботодавцем надавання потерпілому Акт Н-1 згідно пункту 50 тієї ж постанови, проконтролювати законність звільнення ОСОБА_1 під час розгляду у суді справи про мобінг (цькування) що суперечить ст. 5-1 КЗпП України, як того зобов`язують їх службові обов`язки та закони України;

- згідно Кодексу адміністративного судочинства України ст.249 притягти до відповідальності осіб, які порушили свої службові обов`язки протиправними діями/бездіяльністю у державному органі Північно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці;

- стягнути з Північно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну протиправним рішенням не контролювати за дотриманням роботодавцями КЗпП України, та за свою службову злочинну бездіяльність, стягнути моральну шкоду на його користь у розмірі 10 000 000 грн.;

- зобов`язати Північно-східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці надалі виконувати свої службові обов`язки під час воєнного стану та контролювати дотримання Кодексу законів про працю України, та донести до цих дуже мерзенних ОСОБА_1 порушників, що КЗпП України діє під час воєнного стану, а закон 2136 лише встановлює особливі умови виконання лише тих статей, які містяться та описуються в цьому законі 2136 Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану, бо вони злочинно тлумачать що діє лише закон 2136 та статті зазначені в ньому, а КЗпП України не діє під час воєнного стану.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху, усуваючи недоліки позовної заяви позивачу необхідно було надати до суду документ про сплату судового збору на суму 858,88 грн.

Позивачем подано до суду заяву про зміну предмету позову, в якій просив змінити предмет позову зі стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії на стягнення з Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну протиправним рішенням не контролювати за дотриманням роботодавцями КЗпП України, та за свою службову злочинну бездіяльність, стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_1 у розмірі 10 000 000 грн.

Таким чином, позивачем змінено позовні вимоги на стягнення з відповідача моральної шкоди.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

За змістом пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

При цьому, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У той же час, відповідно до ч.5 ст.21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Суд звертає увагу на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 08 квітня 2020 року по справі №180/1560/16-а (180/3464/16-а), згідно з якого: "За правилами частини другої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.".

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, адміністративні суди можуть розглядати вимоги про відшкодування шкоди лише за наявності таких умов: вимоги мають стосуватися шкоди, завданої лише суб`єктом владних повноважень; такі вимоги мають бути поєднані з вимогою про визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. В іншому випадку спірні відносини з приводу відшкодування шкоди мають приватноправовий характер та, як наслідок, не можуть бути предметом справи, віднесеної до адміністративної юрисдикції.

Наведене вище узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 803/3/18.

Відтак, вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

ОСОБА_1 заявлені вимоги щодо відшкодування відповідачем йому моральної шкоди, шляхом відповідного стягнення з нього грошових коштів.

При цьому, вимог щодо вирішення публічно-правового спору (визнання протиправними рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень) ОСОБА_1 не заявлено.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (наприклад, рішення у справі Сокуренко і Стригун проти України) суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, в даному випадку відсутність вимог вирішити публічно-правовий спір (визнати протиправним рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень) унеможливлює розгляд вимог про відшкодування відповідачем моральної шкоди, у зв`язку з чим вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Наведене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена у постанові від 27.11.2020 року по справі №260/152/20.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у справі Занд проти Австрії від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Як вказано у ч. 6 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 170, ст. 248, ст. 256, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Північно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про стягнення моральної шкоди.

Роз`яснити позивачу, що розгляд вказаної позовної заяви віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя Бабаєв А.І.