Справа № 160/7428/23
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року справа №160/7428/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 р. у справі № 160/7428/23 (головуючий І інстанції Басова Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, Головного управління ДПС у Луганській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

В квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі відповідач 1), Головного управління ДПС у Луганській області (далі відповідач 2), в якому просив суд: визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Івано-Франківській області щодо нарахування ОСОБА_1 у період з 21.01.2014 по 19.01.2021 недоїмки з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розміром 44 923,52 грн; зобов`язати Головне управління ДПС в Івано-Франківській області здійснити коригування відомостей в картці платника Єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї інформації про наявність у ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску.

В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначив, що на початку 2023 року йому було заблоковані банківські рахунки.

Після перевірки єдиного реєстру судових рішень та автоматизованої системи виконавчих проваджень дізнався, що Лисичанським відділом державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 09.08.2021 було відкрито виконавче провадження № 66422505, за яким стягувачем є Головне управління ДПС в Луганській області, а боржником - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

15 березня 2023 року він за допомогою адвоката звернувся до Головного управління ДПС в Луганській області, однак, 17 березня 2023 отримав відповідь, що адвокатський запит було направлено за належність до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області відповідно до наказу Державної податкової служби від 28.03.2022 №173 Про забезпечення безперебійної роботи територіальних органів ДПС (зі змінами).

29 березня 2023 року отримав відповідь на адвокатський запит від 15.03.2023 від ГУ ДПС України в Івано-Франківській області, з якої дізнався про існування вимоги про сплату боргу (недоїмки) по сплаті єдиного внеску як фізичної особи-підприємця від 18 травня 2021 року, яка станом на 03.04.2023 становить 35087,16 грн, оскільки в період з 22.10.2021 по 29.07.2022 погашено заборгованість в сумі 9836,36 грн.

Оскаржувану вимогу він не отримував, вважає її протиправною, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 р. у справі № 160/7428/23 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Луганській області №Ф-602-25-У від 24.02.2021 в частині зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску за період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно у розмірі 35210 гривень 54 коп. В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Луганській області відмовлено. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання дії протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено в повному обсязі.

Відповідач - Головне управління ДПС у Луганській області не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що ГУ ДПС у Луганській області стосовно ФОП ОСОБА_1 виносилась вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 18.05.2021 № Ф-602-25 розміром 44923,52 грн, нарахованого у період з 21.01.2014 по 19.01.2021.

Станом на 03.04.2023 податковий борг платника єдиного внеску складає 35087,16 грн, тому як у період з 22.10.2021 по 29.07.2022 погашена заборгованість у розмірі 9836,36 грн.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований за податковою адресою: АДРЕСА_1 .

За даними інформаційно комунікаційної системи ДПС України з дня державної реєстрації фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 застосовувалась: з 01.07.2013 по 28.02.2015 спрощена система оподаткування (платник єдиного податку 2 групи); з 01.03.2015 по 27.09.2021 загальна система оподаткування, обліку та звітності.

Станом на 31.01.2021 за даними ІКП єдиного внеску ФОП ОСОБА_1 мав борг як платник єдиного внеску у загальному розмірі 44923,52 грн (недоїмка - 44923,52 грн, штрафи - 0 грн, пеня 0 грн), який виник з 21.01.2014 по 19.01.2021, єдиний внесок нараховувався в автоматичному режимі, а саме: 20.01.2014 1217,68 грн; 22.04.2014 1267,95 грн; 21.07.2014 1267,95 грн; 20.10.2014 1267,95 грн; 20.01.2015 1267,95 грн; 20.04.2015 845,30 грн; 09.02.2018 8448,00 грн; 19.04.2018 2457,18 грн; 19.07.2018 2457,18 грн; 19.10.2018 2457,18 грн; 21.01.2019 2457,18 грн; 19.04.2019 2754,18 грн; 19.07.2019 2754,18 грн; 21.10.2019 2754,18 грн; 20.01.2020 2754,18 грн; 21.04.2020 2078,12 грн; 20.07.2020 1039,06 грн; 19.10.2020 3178,12 грн; 19.01.2021 2200,00 грн.

ФОП ОСОБА_1 єдиний внесок не нараховувався у періоди: - з 01.03.2015 по 31.12.2016 - пов`язано з переходом ОСОБА_1 на загальну систему оподаткування; нарахування єдиного внеску відбувалось згідно наданої платником звітності, ОСОБА_1 звітність не надав; - з 01.03.2020 по 31.05.2020 платники звільнені від нарахування згідно абзацу першого пункту 9 10 розділу VIII Закону № 2464, із змінами, внесеними згідно із Законом України від 13.05.2020 № 591-IX Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID -19).

Станом на дату припинення підприємницької діяльності (27.09.2021) ОСОБА_1 припинено нарахування єдиного внеску.

Також, відповідно до даних ІКП платника єдиного внеску ОСОБА_1 періоди та суми нарахувань єдиного внеску, які були здійснені в автоматичному режимі за період з 21.01.2014 по 19.01.2021, у загальному розмірі 44924,51 грн.

З урахуванням переплати станом на 01.01.2014 єдиного внеску у сумі 0,99 грн та часткової сплати нарахованих сум єдиного внеску у розмірі 9 836,36 грн у період з 22.10.2021 по 29.07.2022, станом на 01.06.2023 за ОСОБА_1 обліковується недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі 35087,16 грн, в т.ч.: 5746,42 грн за 2017 рік; 9828,72 грн - за 2018 рік; 11016,72 грн - за 2019 рік; 8495,30 грн - за 2020 рік.

Відповідач 2 також зазначив, що оскільки ОСОБА_1 стверджує, що вказану вимогу він не отримував, можна зробити висновок про те, що вимога через 30 календарних днів після надіслання була повернута у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відомості про те, що позивач вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску форми Ф від 24.02.2021 № Ф-602-25 у загальному розмірі 44923,52 грн оскаржував в адміністративному або судовому порядку відсутні, на підставі чого вимога вважається врученою платнику єдиного внеску 14.05.2021 та такою, що набрала чинності 14.05.2021.

Відповідач 2 вказав, що 27.09.2021 ФОП ОСОБА_1 було припинено підприємницьку діяльність.

У зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 у встановлений законом строк добровільно борг не сплачено, ГУ ДПС у Луганській області у якості стягувача звернулось до Лисичанського ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про примусове виконання вимоги про сплату боргу від 24.02.2021 №Ф-602-25, яка набрала чинності 14.05.2021, про стягнення з позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 44923,52 грн.

09.08.2021 Лисичанським ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) стосовно ФОП ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження ВП № 66422505 з виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.02.2021 № Ф-602-25У, яка набрала чинності 14.05.2021, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ГУ ДПС у Луганській області недоїмки у розмірі 44923,52 грн.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; зареєстрований в якості фізичних особи-підприємця 12.06.2013, номер запису: 0008369 Лисичанською міською радою Луганської області; види економічної діяльності: 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний), 95.21 ремонт електронної апаратури побутового призначення для приймання, записування, відтворювання звуку й зображення; діяльність припинено 27.09.2021.

За даними інформаційно комунікаційної системи ДПС України з дня державної реєстрації фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 застосовувалась: з 01.07.2013 по 28.02.2015 спрощена система оподаткування (платник єдиного податку 2 групи); з 01.03.2015 по 27.09.2021 загальна система оподаткування, обліку та звітності.

Відповідно до даних ІКП платника єдиного внеску ОСОБА_1 за період з 21.01.2014 по 19.01.2021 утворилась недоїмка у загальному розмірі 44924,51 грн.

Інтегрованою карткою платника податків також підтверджено, що позивачем сплачено до бюджету заборгованість у розмірі 9836,36 грн та станом на 31.12.2022 заборгованість позивача становить 35087,16 грн.

Головним управлінням ДПС у Луганській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 24 лютого 2021 року № Ф-602-25У на суму 44923,52 грн.

09.08.2021 старшим державним виконавцем Лисичанського ВДВС у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №66422505 щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 44923,52 грн.

Матеріалами виконавчого провадження ВП №66422505 підтверджено, що наразі вчиняються виконавчі дії щодо стягнення недоїмки. Заборгованість в повному обсязі не погашена.

Також судом встановлено, що відповідно до наказу Державної податкової служби України від 09.06.2022 №311 Про внесення змін до наказу ДПС від 28.03.2022 №173 Про забезпечення безперебійної роботи органів ДПС виконання окремих повноважень Головного управління ДПС у Луганській області, у тому числі в частині здійснення адміністрування податків і зборів, платежів тощо було покладено на Головне управління ДПС в Івано-Франківській області.

Наказом Державної податкової служби України №468 від 15.06.2023 внесено зміни до наказу Державної податкової служби України №173 від 28.03.2022 Про забезпечення безперебійної роботи територіальних органів ДПС, згідно з яким з Додатку 1 до наказу виключено інформацію щодо закріплення виконання повноважень Головного управління ДПС у Луганській області за Головним управлінням ДПС Івано-Франківській області.

З 21 червня 2023 року Головне управління ДПС у Луганській області відновило виконання повноважень, у тому числі в частині здійснення адміністрування податків і зборів, платежів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08 липня 2010 року № 2464-VI Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон № 2464), застосовується у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок (пункт 10 частини першої статті 1 Закону № 2464).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 7 Закону № 2464 єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4 частини другої статті 6 Закону № 2464).

Статтею 9 Закону № 2464 визначено таке:

- сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь) (абзац перший частини п`ятої);

- єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку (абзац перший частини сьомої);

- платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзаци перший, третій частини восьмої);

- єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (абзац перший частини дванадцятої).

Абзацом першим частини четвертої статті 25 Закону № 2464 передбачено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону № 2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку (абзац п`ятий частини четвертої статті 25 Закону № 2464).

З вищевикладеного слідує, що за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

На час виникнення спірних правовідносин, позивач перебував на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території проведення антитерористичної операції, а тому норми Закону № 2464 необхідно застосовувати з урахуванням норм Закону України № 1669-VII від 02.09.2014 "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" (далі - Закон № 1669).

Підпунктом 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 2464 було доповнено пунктом 9-3, в наступному 9-4, такого змісту: "Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Стаття 25 Закону № 2464 регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Спірна вимога прийнята податковим органом 24.02.2021 відповідно до статті 25 Закону №2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення.

Суд зазначає, що сам факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованому на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція є підставою для зупинення застосування до таких платників, зокрема заходів впливу за порушення Закону № 2464, якою є спірна вимога.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Пунктом 28 розділу І Закону України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, виключено підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669, але положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464. Тобто, положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 після набрання ними чинності стали невід`ємною складовою Закону № 2464, а сам підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 вичерпав свою функцію. Аналогічний підхід застосовано Конституційним Судом України в ухвалі від 05 лютого 2008 року у справі № 2-1/2008.

Пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 був виключений лише на підставі Закону України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи № 440-IX від 14.01.2020, який набрав чинності 13.02.2020.

Отже, пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 був діючим по 12 лютого 2020 року включно.

Починаючи з 13 лютого 2020 року скасовано встановлений Законом №2464 механізм пільгового оподаткування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платників податків, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком зазначеним у статті 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція.

Подальше врегулювання законодавцем особливостей адміністрування єдиного соціального внеску для відповідних платників податків не передбачені.

Згідно статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З аналізу зазначених норм чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства слідує, що до 13 лютого 2020 року для звільнення платників єдиного внеску від виконання обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції згідно з положеннями пункту 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 достатньо було лише факту перебування відповідного платника єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

При цьому, суд зауважує, що платники єдиного внеску звільнялись від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464, на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року без встановлення додаткових умов, зокрема, отримання сертифікату (висновку) Торгово-промислової палати України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України (в редакції розпорядження Кабінету Міністрів України від 23 січня 2019 року № 28-р) м. Лисичанськ (Лисичанська міська рада) Луганської області (місце перебування позивача) та м.Сєвєродонецьк (Сєвєродонецька міська рада) (місце перебування органу доходів і зборів) увійшло до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно в силу положень абзаців першого, третього пункту 9-4 розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 контролюючий орган не мав правових підстав для застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, заходів впливу у вигляді формування та надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Суд зауважує, що 30.03.2018 Президент України підписав Указ "Про затвердження рішення РНБО "Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей" №116/2018, яким вводиться в дію рішення РНБО про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.

Отже, станом на дату винесення спірної вимоги Указу Президентом України про завершення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей не приймалось, а вказаний вище нормативно-правовий акт лише змінив формат її проведення. Не прийнято такого Указу і станом на час розгляду даної справи по суті.

Відповідно, у розумінні статті 1 Закону № 1669 проведення антитерористичної операції як у зазначений період, так і на зараз триває.

Отже, позивач є суб`єктом правовідносин, на якого поширюється дія положень пункту 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2464-VI.

Враховуючи ретроспективну дію норм пункту 9-4 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону №2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу, починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 до набрання законної сили Законом № 440-IX, а також беручи до уваги рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року № 1-рп/1999, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року, а фактична реалізація вказаної норми в процесі правозастосування не пов`язана виключно з моментом подачі відповідним платником податків заяви про її застосування в силу нормативного закріплення алгоритму дій контролюючих органів в процесі дії відповідної норми.

Оскільки, як вже вказано вище, позивач з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно внаслідок проведення антитерористичної операції був звільнений від обов`язків платника єдиного внеску, тому орган доходів і зборів був позбавлений можливості застосовувати заходи впливу та стягнення до такого платника за період його звільнення від виконання обов`язків, встановлених частиною другою статті 6 Закону № 2464.

Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.

Таким чином, включення до спірної вимоги про сплату боргу сум недоїмки за періоди: 22.04.2014 1267,95 грн; 21.07.2014 1267,95 грн; 20.10.2014 1267,95 грн; 20.01.2015 1267,95 грн; 20.04.2015 845,30 грн; 09.02.2018 8448,00 грн; 19.04.2018 2457,18 грн; 19.07.2018 2457,18 грн; 19.10.2018 2457,18 грн; 21.01.2019 2457,18 грн; 19.04.2019 2754,18 грн; 19.07.2019 2754,18 грн; 21.10.2019 2754,18 грн; 20.01.2020 2754,18 грн, - у загальному розмірі 35210,54 грн, тобто до набрання чинності Законом України Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи, яким виключено пункт 9-4 Розділу VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464, є протиправним, оскільки позивач у період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно був звільнений від відповідальності, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску.

Згідно частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки порушення прав позивача з боку відповідача 2 відбулись шляхом прийняття акту індивідуальної дії - вимоги про сплату боргу (недоїмки), то саме вимога Головного управління ДПС у Луганській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-602-25-У від 24.02.2021 в частині зобов`язання сплатити борг за період з 14 квітня 2014 року по 12 лютого 2020 року включно у розмірі 35210,54 грн є протиправною та підлягає скасуванню.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність вийти за межі заявлених позовних вимог та самостійно обрати належний спосіб захисту порушених прав позивача.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити коригування відомостей в картці платника єдиного соціального внеску шляхом виключення з неї інформації про наявність у ОСОБА_1 боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску, то суд зазначає наступне.

Частинами першою та другою статті 12 Закону № 2464 визначено, що завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

Частиною четвертою статті 8 Закону № 2464 визначено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до вимог п. 41.1 статті 41 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.

Відповідно до пп.19-1.1.10 п. 19-1.1 статті 19-1 ПК України до функцій контролюючого органу зокрема входить забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Пунктом 63.11 статті 63 ПК України встановлено, що контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та ведуться контролюючими органами згідно з цим Кодексом, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних.

Згідно п. 63.12 статті 63 ПК України інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

Пунктом 74.1 статті 74 ПК України передбачено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику. Внесення інформації до баз даних Інформаційної системи та її опрацювання здійснюються контролюючими органами.

Згідно Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 7 квітня 2016 року № 422, який був чинним до 5 квітня 2021 року, та Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 12 січня 2021 року № 5, який чинний з 5 квітня 2021 року, інтегрована картка платника - форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи контролюючих органів (ДФС, ДПС), які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами, а оперативний облік - процес відображення, систематизації та узагальнення первинних показників через їх перетворення в облікові показники в ІКП.

Зазначеними Порядками (пункти 3 розділу І Порядку № 422 та Порядку № 45) встановлено, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється податковими органами в інформаційній системі.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 422 відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи, а згідно пункту 5 Порядку № 5 загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, що здійснює облік платежів.

Отже, відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо нарахувань та сплати платником податкових зобов`язань та єдиного соціального внеску було/є обов`язком контролюючого органу.

Виходячи з завдань та функціональних обов`язків відповідача 2 щодо забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску, визначених статтями 8, 12 Закону № 2464, підпунктом 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, а також враховуючи порядок ведення органами Державної податкової служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд дійшов висновку про безпідставність позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити корегування даних, які містяться в інтегрованій картці інформаційної системи контролюючого органу.

Суд зауважує, що положення пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464 не позбавляли контролюючий орган функціонального обов`язку, повноважень щодо адміністрування єдиного внеску в період дії зазначеної норми, зокрема, нараховувати єдиний внесок в інтегрованій картці особи за спірні звітні періоди.

Доводи позивача про те, що є незаконним винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску без проведення документальної перевірки, є неприйнятними, оскільки Закон №2464 не визначає за відповідачем такого обов`язку перед формуванням вимоги про сплату боргу.

В пункті 2 частини першої статті 13 Закону №2464 визначено лише право податкового органу проводити перевірки на підприємствах, в установах і організаціях, у осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичних осіб - підприємців бухгалтерських книг, звітів, кошторисів та інших документів про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску, достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру, отримувати необхідні пояснення, довідки і відомості (зокрема письмові) з питань, що виникають під час такої перевірки.

Документальні та камеральні перевірки проводяться у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Нарахування єдиного внеску в автоматичному режимі не є підставою для організації та проведення документальних перевірок для податкового органу.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вони не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки відповідач 2 не довів правомірності винесення ним вимоги про сплату боргу (недоїмки), суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги належать до задоволення частково з виходом за межі позовних вимог та обранням належного способу захисту порушених прав.

При вирішенні спору по суті судом враховані правові позиції Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2021 року у справі № 360/1594/20, від 17 листопада 2021 року у справі №200/2618/20, від 30 листопада 2021 року у справі № 300/3157/20, від 1 червня 2022 року у справі № 200/3807/20, від 29 червня 2022 року у справі № 200/5718/20, від 19 жовтня 2022 року у справі № 200/11701/20, від 16 травня 2023 року у справі № 200/3502/22.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 р. у справі № 160/7428/23 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 р. у справі № 160/7428/23 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2023 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко