Справа № 420/133/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/133/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

секретар судового засідання Іщенко С.О.,

за участю:

представника позивача Костинчука В.В. (згідно ордеру),

представника відповідача Дідуха С.П. (згідно витягу),

розглядаючи за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним та скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 03.01.2023 надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

09.01.2023 ухвалою позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

Ухвалою від 02.02.2023 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

27.02.2023 ухвалою продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали, роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду належним чином засвідченої оформленої позовної заяви з уточненими позовними вимогами.

До суду від позивача за вх. №6303/23 надійшла належним чином оформлена позовна заява, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправним і скасувати пункт 22 протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 року № 157 затвердженого Міністром оборони України 07.12.2020, про відмову ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності;

2. Зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013р.. у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 по справі № 3-192/2020(465/20).

Ухвалою від 29.03.2023 продовжено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали, роз`яснено, що виявлені недоліки повинні бути усунені, шляхом надання до суду пояснень щодо того, у чому полягає різниця предмету та підстав позовів у справах №420/11534/21 та №420/133/23, а також заяви про поновлення строку звернення до суду та належним чином оформленої позовної заяви (з копією іншим учасникам справи).

24.04.2023 ухвалою позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправним та скасування пункту рішення та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено повністю; ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 року у справі №420/133/23 про повернення позовної заяви скасовано; справу №420/133/23 направлено до Одеського окружного адміністративного суду для вирішення питання щодо можливості відкриття провадження по справі.

13.07.2023 справа №420/133/23 надійшла з П`ятого апеляційного адміністративного суду до Одеського окружного адміністративного суду та передана судді Вовченко О.А.

Ухвалою від 18.07.2023 позов ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

17.08.2023 ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх. №6303/23), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з викликом учасників процесу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що: відповідно до витягу із акту огляду МСЕК серії 2-180А №061031 від 06.09.1999 р., ОСОБА_1 є особою з інвалідністю III групи внаслідок виконання обов`язків військової служби; відповідно до витягу із акту огляду МСЕК серії 2-180А №004265 від 29.09.2008 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю III групи внаслідок виконання обов`язків військової служби; відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 12ААБ №245555 від 08.10.2019 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи внаслідок виконання обов`язків військової служби; ОСОБА_1 звернувся з заявою вх. КЖ № Д-1244 від 06.06.2022 до начальника Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 08.10.2019 року інвалідності II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, під час проходження якої позивач отримав захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби та на підставі вказаної заяви начальник Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки звернувся з листом /заявою вих. № 943/4247 від 14.06.2022 року з додатками на 8 аркушах до Департаменту фінансів Міністерства оборони України для розгляду на Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, а також додатково начальник Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повідомив Департаменту фінансів МОУ, що документи ОСОБА_1 розглядались Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум і було прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (Протокольне рішення від 03.12.2020 №157, затвердженого Міністром оборони України 07.12.2020р.); ОСОБА_1 наполягає на відправленні документів на комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, посилаючись на рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 по справі № 3-192/2020(465/20); 29.06.2022 року на адресу Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та вх. № 6297 поступила відповідь Департаменту соціального забезпечення МОУ ( код 26632298), що 03.12.2020 року документи заявника ОСОБА_1 розглядались комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, і прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги. Тобто, зазначає позивач, комісія не приймала рішення щодо заяви ОСОБА_1 за вх. КЖ № Д-1244 від 06.06.2022 року, а просто повернула його заяву та додані до неї документи, які були подані на підставі рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 по справі № 3-192/2020(465/20). Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України виходив з того, що оскільки з дня встановлення позивачу III групи інвалідності (1999 рік) до дня встановлення II групи інвалідності (2019 рік) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

19.09.2023 до суду від відповідача за вх. №ЕС/10704/23 надійшов відзив на позов, в якому відповідачем зазначено, що Міністерство оборони України позов не визнає повністю та вважає його необґрунтованим. Вказано, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року по справі №420/11534/21, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю та що предметом розгляду справи №420/11534/21 був пункт 22 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 року №157, що також є предметом розгляду справи №420/133/23. Зазначено, що станом на день відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, п.4 ст.16-3 Закону №2011-XII передбачав обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Вказано, що у пункті 2 резолютивної частини Рішення №1-р(II)/2022 визначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, зазначає відповідач, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України (Конституційний Суд України) та Закону України "Про Конституційний Суд України" дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ. Наявність Рішення №1-р(II)/2022 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Ухвалою суду від 27.09.2023 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково, витребувано у Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки належним чином засвідчені копії доказів направлення та вручення ОСОБА_1 листа Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 07.07.2022 №943/5251 та у задоволенні решти вимог клопотання відмовлено.

17.10.2023 ухвалою суду доручено Одеському обласному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки надати до Одеського окружного адміністративного суду належним чином засвідчені копії доказів направлення та вручення ОСОБА_1 листа Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 07.07.2022 №943/5251 у строк до 31 жовтня 2023 року та зупинено провадження по справі №420/133/23 до 14:10 год. 01 листопада 2023 року.

Усною ухвалою суду від 01.11.2023, внесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження у даній справі.

01.11.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу №420/133/23 до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу із акту огляду МСЕК серії 2-18 ОА №061031 від 06.09.1999, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №224 від 22.11.1999, майора ОСОБА_1 , начальника розвідки, звільненого наказом М.О. України Командувача Сухопутними військами Збройних Сил України від 05.10.1999 №257 з військової служби в запас за пунктом 65 підпунктом «в» (за станом здоров`я) з 22.11.1999 виключено зі списків частини.

Відповідно до витягу із акту огляду МСЕК серії 2-18ОА №004265 від 29.09.2008, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби.

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК серії 12ААБ №245555 від 08.10.2019, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби.

10 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою (вх. КЖ №Д-1678) про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням другої групи інвалідності.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №157 від 03.12.2020, затвердженого Міністром оборони України 07.12.2020, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги: « 22. Майору в запасі ОСОБА_1 (Одеський ОТЦКСП), якого 22.11.1999 звільнено з військової служби та 06.09.1999 під час первинного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (довідка МСЕК серія 2-18ОА №061031 від 06.09.1999), а 17.09.2020 під час повторного огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 12ААБ №245555 від 17.09.2020).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа №1-7/99) до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мати місце.

Заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 1999 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Крім цього, згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Аналогічна позиція наведена в постановах Верховного Суду від 20.05.2019 справа №2040/5686/188 та від 21.08.2019 справа №806/2187/18.

Заявнику групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України, у якому позивач просив суд: визнати протиправним та скасувати пункт 22 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 року №157, яким відмовлено ОСОБА_1 в призначені та виплаті одноразової грошової допомоги; зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІ групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії, та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 по справі №420/11534/21, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.05.2022 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

При цьому судом у вказаному рішенні зазначено, що «На час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Порядок №975» та «З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що оскільки з дня встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності (1999 рік) до дня встановлення ІІ групи інвалідності (2019 рік) минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі».

06.04.2022 Конституційним Судом України прийнято рішення № 1-р(II)/2022 у справі № 3-192/2020(465/20), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами та зазначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону України „Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

06.06.2022 позивач звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою (вх. КЖ №Д-1244), в якій з посиланням на встановлення йому інвалідності ІІ групи та на рішення Конституційного Суду України № 1-р(II)/2022 просив виплатити йому одноразову грошву допомогу.

Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки листом від 14.06.2022 №943/4247 Департаменту фінансів Міністерства оборони України направлено висновок з документами щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до постанови КМУ №975 від 25.12.2013, в якому зазначено: «Відповідно до пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року N 975 (зі змінами), подається висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги майору у запасі ОСОБА_2 , якого 06.09.1999 під час первинного огляду органами МСЕК було визнано особою з інвалідністю третьої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, під час повторного огляду 17.09.2019 було визнано особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, до якого додаються документи.

Додатково повідомляємо, що документи ОСОБА_1 розглядались Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум і прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги (Протокольне рішення від 03.12.2020 №157, затвердженого Міністром оборони України 07.12.2020), але він наполягає на відправленні документів на комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, посилаючись на рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022 по справі №3-192/2020(465/20)».

У відповідь Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України у листі від 28.06.2022 №423/121 зазначено: «…Повідомляється, що 03.12.2020 р. документи заявника розглядались Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, і прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Водночас повідомляється, що пунктом 9 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, у разі зміни групи інвалідності доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності.

Оскільки нових обставин в пакеті документів, які надійшли, не виявлено, то підстав для подачі документів на розгляд Комісії немає.

Також повідомляється, що у разі незгоди з прийнятим органом виконавчої влади рішенням кожен громадянин може звернутися до суду для реалізації конституційних прав і свобод.

Враховуючи викладене, документи повертаються без реалізації, про що прошу поінформувати заявника».

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає, що оскільки оцінку правомірності пункту 22 протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 № 157 затвердженого Міністром оборони України 07.12.2020, на відповідність до правових норм, які діяли станом на дату виникнення спірних правовідносин було надано Одеським окружним адміністративним судом у рішенні від 28.10.2021 по справі №420/11534/21, яке набрало законної сили 18.05.2022, відтак зважаючи на доводи позивача, що підставою для його звернення до суду з даним адміністративним позовом є прийняття 06.04.2022 Конституційним Судом України рішення № 1-р(II)/2022 у справі № 3-192/2020(465/20), суд вирішує справу виключно з позиції застосування такого рішення у спірних правовідносинах.

В цій справі ключовим правовим питання є те, чи розповсюджується на спірні правовідносини дія пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).

У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 (справа №240/10153/19), прийнятої у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, суд дійшов таких правових висновків щодо зазначеної норми права:

«Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 № 5040-VI. Цей Закон набрав чинності 01.01.2014 і застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.

Відповідно до пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.

Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.

Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.

З огляду на вищевикладене, судова палата вважає за необхідне відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа №295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII:

(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;

(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).»

Також подібні правовідносини були предметом розгляду у справі №1.380.2019.006957. У постанові Верховного Суду від 02.12.2020, прийнятої у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, Суд на підставі аналізу норм статті 16-3 Закону № 2011-XII дійшов такого правового висновку:

«дворічний строк для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі застосовується з моменту рішення компетентного органу (МСЕК), яким вперше встановлено ступінь ушкодження здоров`я особи (незалежно від його виду: інвалідність або ступінь втрати працездатності без встановлення інвалідності), внаслідок травми або захворювання».

Постановляючи зазначені рішення, Верховний Суд в межах повноважень відступив від усіх інших позицій Верховного Суду, в який зміст зазначеної норми витлумачено в інакший спосіб.

Застосовуючи зазначені правові висновки до обставин цієї справи, Суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся в 2019 році, а ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено в 1999 році. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.

Судд вважає за необхідне зазначити, що рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 положення пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визнано такими, що не відповідають Конституції України, а саме: статтям 1, 3, частині першій та другій статті 8, частині п`ятій статті 17, частині першій статті 17 Конституції України.

Після ухвалення зазначеного рішення Конституційного Суду України Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду розглянув справу №240/7411/21 з подібними до цієї справи правовідносинами і у постанові від 21.03.2023 сформував, зокрема, такий правовий висновок:

(2) правовий висновок Верховного Суду, наведений у постановах від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 та від 02.12.2022 у справі №1.380.2019.006957, стосується редакції пункту четвертого статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що діяла до ухвалення рішення Конституційного суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022, і застосовується до правовідносин, що виникли до 06 квітня 2022 року.

До правовідносин, що виникли після 06 квітня 2022 року, стаття 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовується без урахування пункту четвертого цієї статті, що його визнано неконституційним рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022.

Таким чином, оскільки правовідносини у цій справі виникли до 06.04.2022, а саме протокольне рішення № 157 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (в якому оскаржуваним є лише пункт 22) прийнято 03.12.2020, відтак у спірних правовідносинах не підлягає застосуванню рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 а оскаржуване в частині пункту 22 рішення не підлягає скасуванню.

Що ж до вимоги позивача про зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , суд зазначає.

Так, 06.06.2022 позивач звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою (вх. КЖ №Д-1244), в якій з посиланням на встановлення йому інвалідності ІІ групи та на рішення Конституційного Суду України № 1-р(II)/2022 просив виплатити йому одноразову грошву допомогу.

У відповідь на таку заяву, Департаментом соціального забезпечення Міністерства оборони України позивачу надано лист від 28.06.2022 №423/121.

При цьому, відповідно до Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 26.10.2016 №564, Комісія утворюється в апараті Міністерства оборони України з метою виконання пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 (далі - Порядок), та Положення про порядок виплати компенсаційних сум військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які стали інвалідами, членам сімей військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, які загинули під час виконання обов`язків військової служби чи служби в органах внутрішніх справ у складі національного контингенту чи національного персоналу, а також в інших окремих випадках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05 травня 1994 року № 290 (п.2).

Отже, зважаючи на те, що Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум не розглядалась заява позивача від 06.06.2022 (вх. КЖ №Д-1244), жодних рішень, дій чи бездіяльності цієї комісії щодо розгляду вказаної заяви позивачем не оскаржується, відтак і підстав для зобов`язання відповідача прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013р.. у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 по справі № 3-192/2020(465/20) суд не вбачає.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Отже, на підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним і скасування пункту 22 протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.12.2020 року № 157 затвердженого Міністром оборони України 07.12.2020, про відмову ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності та зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , як особі з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок травми (контузії), пов`язаної із захистом Батьківщини, відповідно до статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013р.. у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні Конституційного Суду України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 по справі № 3-192/2020(465/20) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Відповідач Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (вул. Пироговська, 6, м. Одеса, 65044, ).

Повний текст рішення складено та підписано 30.11.2023.

Суддя Вовченко О.А.