Справа № 520/28004/23
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

30 листопада 2023 року № 520/28004/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.07.2023 №60 про відмову у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди:

роботи в колгоспі «Червоний Оскіл», КСП «Червоний Оскіл», КСП «Колос» протягом вересня 1980 року грудня 1998 року, отримання допомоги по безробіттю з 25.03.1999 по 23.06.1999, згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 від 01.09.1980;

перебування на підготовчому відділенні слухачем з 30.11.1981;

отримання компенсаційної виплати по догляду за інвалідом «групи або особою, яка досягла 80 років, з 20.11.2001 по 14.10.2002, згідно з довідкою від 07.07.2023 №05-23/715;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня, що настає за днем досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, а саме з 25 липня 2023 року, пенсію за віком.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з приводу призначення пенсії за віком і надав всі необхідні документи, проте пенсійним органом безпідставно не зараховано до страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди роботи в колгоспі, перебування на підготовчому відділенні слухачем, отримання компенсаційної виплати по догляду за інвалідом «групи або особою, яка досягла 80 років. Вважає, що відповідачами порушено його право на пенсійне забезпечення, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 відкрито спрощене провадження у вказаній адміністративній справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, позивачу - відповідь на відзив.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у поданому відзиві на позов зазначив, що рішення від 26.07.2023 № 60 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком, є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимог позивача.

Відповідачем - ГУПФ України в Харківській області надано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволені позову у зв`язку з тим, що позивач немає необхідного стажу для призначення пенсії за віком, оскільки за результатами розгляду наданих документів встановлено, що страховий стаж позивача становить 17 рік 07 місяців 11 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону при досягненні 60 років.

Позивач, не погоджуючись з доводами відповідачів, надав відповідь на відзив, де додатково аргументував вимоги позовної заяви та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши викладені сторонами обставини справи та надані на їх підтвердження докази, судом встановлене наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 18.07.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

26.07.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення № 60 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

До страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано:

- період роботи в колгоспі «Червоний Оскіл», КСП «Червоний Оскіл», КСП «Колос» протягом вересня 1980 року грудня 1998 року; період отримання допомоги по безробіттю з 25.03.1999 по 23.06.1999, згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 від 01.09.1980, оскільки на титульному аркуші не вказана повна дата народження;

- перебування на підготовчому відділенні слухачем з 30.11.1981, оскільки слухачі підготовчих відділень вищих навчальних закладів не здобувають певного освітнього та овітньо-кваліфікаційного рівня;

- період отримання компенсаційної виплати по догляду за інвалідом І групи або особою, яка досягла 80 років, з 20.11.2001 по 14.10.2002, згідно з довідкою від 07.07.2023 №05-23/715, оскільки не надано документи, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю) та вік (для осіб похилого віку).

Вважаючи вказане рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області неправомірним, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначається види, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 2 статті 24 вказаного Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (надалі за текстом - Закон №1058-ІV), цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно - правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України № 1788-ХІI «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Частиною першою статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено, що право на призначення пенсії за віком мають після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У постанові від 16 січня 2023 року по справі №171/843/17(2-а/171/46/17) Верховний Суд відмітив що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювати понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підтягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я по батькові, дату народження, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: нагородження орденами і медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи в роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження і заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку і статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Відповідно до п.2.3 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення, повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктами 2.25 та 2.26 Інструкції №162 визначено, що записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі З - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Згідно з п.п. 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка, переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Пунктом 4.1 Інструкції №162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З аналізу вказаних нормативно-правових актів випливає, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, установ, тощо.

Також, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому, власне, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

У постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Згідно трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 наявні такі записи:

- згідно з наказу №10 від 29.08.1980 прийнятий у колгосп «Червоний Оскіл» на посаді санітара;

- наказом від 25.11.1981 №13 направлений на підготовчі курси до Харківського зооветінституту;

- 30.11.1981 зарахований слухачем підготовчого відділення Харківського зооветінституту;

- 01.10.1982 зарахований студентом І курсу факультету ветеринарної медицини;

- 08.02.1983 відрахований з інститут за академічною неуспішністю;

- з 10.02.1983 працював санітаром у колгоспі «Червоний Оскіл»;

- наказом від 01.09.1985 №19 направлений на навчання до Харківського зооветінституту;

- наказом від 01.06.1990 №4 призначений на посаду головного ветлікаря;

- протягом 1991 1996 працював на посадах головного ветлікаря та ветлікаря;

- 04.04.1996 на підставі протоколу від 03.04.1996 №3 звільнений із членів КСП «Червоний Оскіл» за переводом у КСП «Колос» на посаду головного ветлікаря;

- 05.04.1996 прийнятий у члени КСП «Колос» за переводом на посаду головного ветлікаря;

- протягом 1996-1999 працював на посаді головного ветлікаря у КСП «Колос»;

- 05.02.1999 виключений із членів КСП «Колос» відповідно до рішення загальних зборів;

- у період з 25.03.1999 до 23.06.1999 отримував виплату допомоги по безробіттю та перебував на обліку в Ізюмському міському центрі зайнятості.

Усі записи в трудовій книжці виконані акуратно, без виправлень, перекреслень і помарок.

Суд зазначає, що недоліки трудової книжки не можуть бути належною підставою для неврахування даних трудової книжки в цілому, оскільки визначальним є підтвердження факту роботи на відповідних посадах, де позивач працював і отримував за це заробітну плату.

Таким чином, формальні неточності у документах, а саме при заповненні трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення мене конституційного права на соціальний захист

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 21.02.2018 по справі № 687/975/17, від 25.04.2019 по справі № 593/283/17, від 30.09.2019 по справі № 638/18467/15-а.

Отже, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача та, як наслідок, наявність підстав для скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.07.2023 №60 про відмову у призначенні пенсії за віком

Таким чином, ГУПФ України в Миколаївській області протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача в колгоспі «Червоний Оскіл», КСП «Червоний Оскіл», КСП «Колос» протягом вересня 1980 року грудня 1998 року, отримання допомоги по безробіттю з 25.03.1999 по 23.06.1999, згідно з трудовою книжкою колгоспника №498 від 01.09.1980.

Щодо позовних вимог в частині зарахування до страхового стажу перебування на підготовчому відділенні слухачем з 30.11.1981, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. д) ч. 3 ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Підготовчі відділення при вищих навчальних закладах були створені відповідно до Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР від 20.08.1969 № 681 "Про організацію підготовчих відділень при вищих навчальних закладах" та Постанови ЦК КПУ та Ради Міністрів УРСР від 08.10.1969 № 573.

Вказаними нормативно-правовими актами визначалося, що: 1) "при організації підготовчих відділень передбачається проведення учбових занять по денній, вечірній та заочній формах навчання...; створення відділень при наявності не менше 100 слухачів, які навчаються з відривом і без відриву від виробництва; строк навчання з відривом від виробництва - 8 місяців, без відриву від виробництва - 10 місяців" (п. 2 зазначених нормативних актів); 2) "на підготовчі відділення приймаються особи з закінченою середньою освітою з числа передових робітників, колгоспників і демобілізованих з рядів Збройних Сил СРСР. Молоді робітники і колгоспники, які вступають на підготовчі відділення, повинні мати стаж практичної роботи (не менше одного року). Відбір і направлення молоді на ці відділення здійснюються безпосередньо керівниками промислових підприємств, установ, організацій транспорту і зв`язку, радгоспів, колгоспів, командуванням військових частин за рекомендацією партійних, комсомольських і профспілкових організацій" (п. 3 зазначених нормативних актів); 3) "слухачам підготовчих відділень, зарахованим на навчання з відривом від виробництва, виплачується, стипендія в розмірі, встановленому для студентів І курсів вищих учбових закладів (п. 10 зазначених нормативних актів), при яких організовані підготовчі відділення, у відповідності з Постановою Ради Міністрів СРСР від 09.07.1963 №774 та розпорядження Ради Міністрів УРСР від 27.07.1963 № 1114".

Крім того, відповідно до вищевказаних нормативно-правових документів розроблено та затверджено Положення про підготовче відділення при вищому навчальному закладі (Накази Міністерства вищої та середньої освіти СРСР № 712 від 26.09.1969; № 394 від 17.05.1971; №468 від 31.05.1974 та №504 від 14.07.1987, згідно з яким: а) "час навчання на підготовчому відділенні не перериває трудового стажу" (пункт 21); в) "особам зарахованим на підготовче відділення видається квиток слухача", "на слухачів підготовчого відділення поширюються права та обов`язки, встановлені для студентів вищого навчального закладу" (пункт 9-10).

На момент навчання позивача порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 "Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій".

Згідно з підпункту "і" пункту 109 вказаного Порядку встановлено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті "і" зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.

Відповідно до записів трудової книжки позивача, у період до зарахування на підготовчі курси, а саме з 29.08.1980 прийнятий у колгосп «Червоний Оскіл» на посаді санітара, 04.04.1996 звільнений із членів КСП «Червоний Оскіл» за переводом у КСП «Колос» на посаду головного ветлікаря, з 30.11.1981 зарахований слухачем підготовчого відділення Харківського зооветінституту; 01.10.1982 зарахований студентом І курсу факультету ветеринарної медицини; 08.02.1983 відрахований з інститут за академічною неуспішністю.

Крім того, зазначені періоди також підтверджуються архівною довідкою Харківської державної зооветеринарної академії від 12.07.2023 №55.

Отже, позивач з 30.11.1981 зарахований слухачем підготовчого відділення Харківського зооветінституту, а у період з 01.10.1982 по 08.02.1983 студентом Харківського зооветінституту.

Враховуючи те, за нормами законодавства, що діяло у 1975-1981 роках, слухачі підготовчого відділення за правовим статусом прирівняні у правах до студентів вищого навчального закладу, час навчання позивача на підготовчому відділенні за денною формою навчання не переривав трудового стажу, а тому суд дійшов висновку, що такий підлягає зарахуванню до трудового стажу.

Що стосується не зарахування відповідачем до стажу періоду догляду за інвалідом «групи або особою, яка досягла 80 років, з 20.11.2001 по 14.10.2002, суд зазначає таке.

Відповідно до п. є ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом 1 групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, час догляду за особою з інвалідністю I групи, дитиною з інвалідністю віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, встановлюється на підставі: інформації про отримання допомоги, компенсації за догляд за такою особою, одержаної органами Пенсійного фонду України від органів соціального захисту населення, або акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для осіб з інвалідністю I групи і дітей з інвалідністю) і вік (осіб похилого віку і дітей з інвалідністю). Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей житлово-експлуатаційних або інших організацій за місцем проживання (реєстрації), сільських, селищних рад, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їх сусідів, інших даних. Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів соціального захисту населення або Пенсійного фонду України та інші документи. Документами, що підтверджують вік, можуть бути свідоцтво про народження, паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу.

У матеріалах справи наявна довідка управління соціального захисту населення Ізюмської районної військової адміністрації від 07.07.2023 №05-23/715 про те що позивач перебував на обліку в управлінні з 20.11.2001 по 14.10.2002 та отримував компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за особою з інвалідністю І групи або особою, яка досягла 80-річного віку, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Отже, вищевказаній довідці зазначено, що позивач дійсно перебував на обліку в управлінні, як одержувач компенсаційної виплати по догляду за інвалідом 1 групи.

Враховуючи наведене вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, неправомірно прийняло рішення щодо не зарахування до стажу періоду догляду за інвалідом «групи або особою, яка досягла 80 років, з 20.11.2001 по 14.10.2002.

Суд зазначає, що згідно наявної в матеріалах справи доказів, необхідний страховий стаж позивача для призначення пенсії становить понад 30 років відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.

Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Керуючись викладеним, суд зауважує, що з огляду на встановлену під час розгляду справи протиправність дій відповідача - ГУПФ України в Миколаївській області, з метою належного захисту прав позивача, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня, що настає за днем досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, а саме з 25 липня 2023 року, пенсію за віком.

Разом з тим, суд зазначає, що рішення № 60 від 26.07.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, тому позовні вимоги до ГУПФ України в Харківській області - задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір підлягає розподілу відповідно до ст.139 КАС України.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст.ст. 243, 246, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.07.2023 №60 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) періоди:

роботи в колгоспі «Червоний Оскіл», КСП «Червоний Оскіл», КСП «Колос» протягом вересня 1980 року - грудня 1998 року, отримання допомоги по безробіттю з 25.03.1999 по 23.06.1999, згідно з трудовою книжкою колгоспника № НОМЕР_2 від 01.09.1980;

перебування на підготовчому відділенні слухачем з 30.11.1981;

отримання компенсаційної виплати по догляду за інвалідом «групи або особою, яка досягла 80 років, з 20.11.2001 по 14.10.2002, згідно з довідкою від 07.07.2023 №05-23/715.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня, що настає за днем досягнення ОСОБА_1 пенсійного віку, а саме - з 25 липня 2023 року, пенсію за віком.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54020, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова