Справа № 520/23601/23
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 листопада 2023 року № 520/23601/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

у складі головуючого судді Шляхової О.М.

за участю секретаря судового засідання Молчанової О.М.,

за участю представника позивача - Павлуненко К.Л.,

за участю представників відповідача - Гаєвської І.В., Гринь Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Приватного підприємства "ПРОФІТ-АГРО" (вул. Зміївська, буд. 1-А, м. Харків, 61000, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "ПРОФІТ-АГРО" звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області про застосування фінансових санкцій № від 11 січня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що податковим органом після проведеної фактичної перевірки зроблено висновки, які не відповідають фактичним обставинам. Зокрема, позивач зазначає щодо відсутності у податкового органу доказів зберігання пального у позивача на момент перевірки, а тому безпідставно застосовано штрафні санкції. Однак, позивач зазначає, що ПП «ПРОФІТ-АГРО» здійснює придбання пального і використовує його виключно з метою забезпечення руху власного та орендованого автотранспорту шляхом прямої заправки до паливного баку кожного автомобіля з подальшим використанням пального безпосередньо для пересування автомобілів, без подальшого відпуску іншим особам або до інших транспортних засобів.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що інформація, наявної в електронних реєстрах звітності встановлено, що у період з 01.04.2020 по 02.12.2021 ПП «ПРОФІТ-АГРО» приймало та зберігало пальне для потреб власного споживання за відсутності ліцензії, чим порушено вимоги частин 1, 8 ст. 15 Закону №481. Тому, на думку відповідача, цілком правомірно на підставі абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону №481 до ПП «ПРОФІТ-АГРО» застосовано штрафні санкції у вигляді штрафу у розмірі 50000 грн.

Позивач, не погодившись з доводами відзиву, надав відповідь на відзив, в якому додатково аргументував вимоги позовної заяви та просив суд їх задовольнити.

Ухвалою суду від 26.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд адміністративної справи №520/23601/23 по суті.

У судовому представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини.

Наказом ГУ ДПС у Харківській області від 30.22.2021 №9065-п, з метою контролю за дотримання вимог Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального», Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів у сфері обігу пального, знаття його залишків, відбору проб і зразків, проведено фактичну перевірку Приватного підприємства «ПРОФІТ-АГРО» за місцем провадження діяльності: вул. Зміївська 1-А, смт. Безлюдівка, Харківській район, Харківська область.

За результатами фактичної перевірки зроблено висновок про порушення ПП «ПРОФІТ-АГРО» вимог п. 85.2 ст. 85 ПК України та ч. 1, 8 ст. 15 Закону №481, який викладено в акті про результати фактичної перевірки №23487/20-40-09-01-08/38398226 від 13.12.2021.

Платником податків подано заперечення до акту про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими для виконання при здійсненні виробництва і обігу підакцизних товарів (з додатковими матеріалами) №105056/6 від 23.12.2021.

Але, Головне управління ДПС у Харківській області за результатами розгляду підстав для задоволення заперечення не встановило, та заперечення №105056/6 від 23.12.2021 залишено без змін.

Позивач, не погоджуючись з наведеним рішення ГУ ДПС у Харківській області 21 січня 2022 року платником подано скаргу до ДПС України.

Рішенням ДПС України за результатами розгляду скарги від 16.03.2023 рішення про застосування фінансових санкцій № від 11 січня 2022 року залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Не погоджуючись з наведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно з п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі - ПК України), відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться органами державної податкової служби в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на органи державної податкової служби.

Фактичною відповідно до п.75.1.3 ст. 75 ПК України вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п.80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:

80.2.1. у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;

80.2.2. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;

80.2.3. письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування;

80.2.4. неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;

80.2.5. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;

80.2.6. у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;

80.2.7. у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Згідно з пунктом 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі за текстом - Закон №481).

У розумінні абз. 25, 51, 55, 58 ст. 1 Закону № 481 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик; Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

Згідно з ч.ч. 8, 10 ст. 15 Закону № 481 суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (утому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

Частиною 16 ст. 15 Закону № 481 встановлено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.

Відповідно до ч. 19 ст. 15 Закону №481 ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються: підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету; підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву; суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто - та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Частиною 44 ст. 15 Закону №481 передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють зберігання пального, яке не реалізовується іншим особам і використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, копії зазначених документів не подають. Такі суб`єкти господарювання у заяві зазначають про використання пального для потреб власного споживання чи переробки, загальну місткість резервуарів та ємностей, що використовуються для зберігання пального, та їх фактичне місцезнаходження.

Згідно з абз. 9 ч. 2 ст. 17 Закону № 481 до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.

Рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються податковими органами та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями і тютюновими виробами та пальним, зберігання пального, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Відповідно до підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.

У податковій консультації від 25.06.2019 №2900/6/99-99-12-02- 02-15/1ПК, вказано, що зберігання пального в паливних баках транспортних засобів/обладнанні/пристроях не потребує отримання ліцензії на право зберігання пального.

Верховний суд у постанові від 31 травня 2022 року у справі №540/4291/20 (адміністративне провадження №К/9901/34873/21) дійшов висновку, що Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому, застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

Також, не є акцизним складом пересувним: транспортний засіб, що використовується суб`єктом господарювання, який не є розпорядником акцизного складу та платником акцизного податку, для переміщення на митній території України власного пального або спирту етилового для потреб власного споживання чи промислової переробки; паливний бак транспортного засобу.

Згідно з пп. "г" пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не є акцизним складом.

Як роз`яснено податковим органом у податковій консультації від 25.06.2019 №2900/6/99-99-12-02-02- 15/ІПК паливний бак (бензобак) - це ємність для зберігання запасу рідкого палива (бензин, гас, дизельне паливо) безпосередньо на борту транспортного засобу або технічного пристрою, який отримує енергію від рідкопаливного двигуна внутрішнього згорання. Також, податківці повідомляють, що на корпусі паливного бака в разі необхідності розташовується отвір для введення датчиків контролю рівня палива, або його тиску. Паливні баки також можуть мати зливний отвір, обладнуються запірною пробкою або краником.

Таким чином, виходячи з тлумачення податковим органом змісту положень норм пп. "г пп. 14.1.6 п. 14.1 ст. 14 ПК України паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо у транспортному засобі (буксирі), з якого пальне потрапляє у двигун буксира та використовується виключно для роботи двигуна буксира, - не є акцизним складом (акцизним складом пересувним); транспортний засіб, у якого пальне знаходиться тільки у паливному баку та використовується виключно для роботи двигуна транспортного засобу, - не є акцизним складом (у розумінні пп. 14.1.6 п. 14.1. ст. 14 Кодексу)/ акцизним складом пересувним (у розумінні пп. 14.1.6 і п. 14.1. ст. 14 Кодексу).

З положень норм чинного законодавства випливає висновок, що отримувати ліцензію на право зберігання пального суб`єкт господарювання повинен тільки для стаціонарних цистерн/ємностей.

Таким чином, податкові органи надаючи роз`яснення трактують положення норм чинного законодавства, які поширюються на усіх суб`єктів, а не лише на особу яка звернулася для отримання такої консультації.

Отже, з урахуванням вимог ст. 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" та положень п.п. 14.1.6. п. 14.1. ст. 14 ПК України, отримувати ліцензію на право зберігання пального, якщо таке пальне було завантажене безпосередньо у паливні баки транспортних засобів, не потрібно.

Крім того, суд звертає увагу на індивідуальну податкову консультацію, надану Державною фіскальною службою України, №3814/6/99-99-12-02-02-15/ІПК від 15 серпня 2019 року, у якій зазначено, що у розумінні Закону № 481/95-ВР суб`єкту господарювання необхідно отримувати ліцензію лише для здійснення зберігання пального у стаціонарних цистернах/ємностях. Вказана податкова консультація не скасована.

З матеріалів справи встановлено, що у ПП "ПРОФІТ-АГРО" наявні власні транспортні засоби MAN AX 46-82 CX, обсяг першого паливного бака - 900, другого - 700; SKANIA AX 36-21 BA, обсяг першого паливного бака - 1000, другого - 600; MAN AX 71-96 CН, обсяг першого паливного бака - 1000, другого - 600; MAN AX 52-96 ВК, обсяг першого паливного бака - 800, другого - 800; MAN AX 34-39 ЕН, обсяг першого паливного бака - 900, другого - 700; MAN AX 15-69 ВР, обсяг першого паливного бака - 900, другого - 700; MAN AX 30-61 CX, обсяг першого паливного бака - 800, другого - 800; власні причепи KRONE AX 36-12 XP; KRONE AX 36-13 XP; KОGEL AX64-13 XP; SZHMITZ AX 64-11 XP; KRONE AX 64-12 XP; KRONE AX 36-11 XP; KОGEL AX 79-37 XP; PANAV AX 31-62 XP; орендовані транспортні засоби MAN НОМЕР_1 , обсяг першого паливного бака - 800, другого - 800; SKANIA AX 46-27 СІ, обсяг першого паливного бака - 900, другого - 700; MAN AX 45-65 ЕР, обсяг першого паливного бака - 800, другого - 800; орендовані причепи WFCK ENUT AX 26-66 XP; SZHMITZ AX 23-78 XP.

Згідно договорів про поставку (пального) від 10.07.2020 № 10/20-180 з ПП «ГОЛД АГРО ПЕТРОЛЕУМ»; купівлі-продажу товарів (пального) від 30.07.2020 № ЗЗДГ-26858/20 з ТОВ «ОККО-БІЗНЕС ПАРТНЕР»; про купівлю-продаж товарів (пального) від 02.12.2019 № 587 з ТОВ «ОВІС ТРЕЙД»; про перевезення вантажів (пального) від 23.01.2020 № 10-А з ТОВ «ОВІС ТРЕЙД»; про зберігання нафтопродуктів (пального) від 23.01.2020 № 009 з ТОВ «ПЕТРОЛ СТОР» ПП «ПРОФІТ-АГРО» від ТОВ «ПЕТРОЛ СТОР», який є фактичним суб`єктом зберігання та відвантаження, отримано за адресою: вул. Зміївська 1-А, смт Безлюдівка, Харківський район, Харківська область, пального (важкі дистиляти (газойлі) від 26.10.2020. шляхом заправки в паливні баки автомобілів ПП «ПРОФІТ-АГРО», 7 438,43 літри пального.

Під час перевірки видача пального ПП «ПРОФІТ-АГРО» встановлювалася на дату 26.10.2020 на підставі подорожніх листів:

- № 10/20-1 з 12.10.2020 по 31.10.2020 у паливний бак автомобіля МАN № НОМЕР_2 (1400,00 літрів);

- № 10/20-5 з 26.10.2020 по 31.10.2020 у паливний бак автомобіля SСАNІА № АХ 36-13 ХР (1400,00 літрів);

- № 10/20-11 з 21.10.2020 по 26.10.2020 у паливний бак автомобіля МАN № НОМЕР_3 (1300,00 літрів);

- № 10/20-14 з 22.10.2020 по 27.10.2020 у паливний бак автомобіля МАN № АХ 15-69 ВР (1300,00 літрів).

Згідно наведених подорожніх листів зроблено висновок про видачу пального загальним об`ємом 5400,00 літрів у паливні баки автомобілів.

Разом з тим, з договору купівлі-продажу пального через мережу АЗС за смарт-картами №51/к від 14.04.2014 з ПП «МАРШАЛ», згідно якого ПП «ПРОФІТ- АГРО» придбане і зберігалося у постачальника пальне для заправки в паливні баки автотранспорту ПП «ПРОФІТ-АГРО» на АЗС ПП «МАРШАЛ» за електронними пластиковими картками, та на підставі подорожніх листів:

- № 10/20-19 з 26.10.2020 по 30.10.2020 у паливний бак автомобіля МАN № НОМЕР_4 (1080,00 літрів);

- № 10/20-20 з 26.10.2020 по 31.10.2020 у паливний бак автомобіля SСАNІА № АХ 36-21 В А (1360,00 літрів).

Таким чином, суд вважає, що надані ПП «ПРОФІТ-АГРО» за період з 01.10.2020 по 31.10.2020 подорожні листи містять необхідну інформацію і реквізити, а додані до подорожніх листів товарно-транспортні накладні належним чином підтверджують здійснення господарських операцій, під виконання яких відбувалася заправка автомобілів пальним безпосередньо в паливні баки, та сама витрата цього пального в господарських цілях без залишків понад об`єм паливних баків автомобілів та без зберігання поза поливними баками автотранспорту ПП «ПРОФІТ- АГРО».

Отже, судом встановлено, що ПП "ПРОФІТ-АГРО" здійснює придбання пального і використовує його виключно з метою забезпечення руху власного та орендованого автотранспорту шляхом прямої заправки до паливного баку кожного автомобіля з подальшим використанням пального безпосередньо для пересування автомобілів, без подальшого відпуску іншим особам або до інших транспортних засобів.

Крім того, у вищенаведеній постанові від 31 травня 2022 року у справі №540/4291/20 Верховний суд вказав, що системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення. Сам по собі факт наявності «на балансі» у суб`єкта господарювання невикористаного пального не є достатньою обставиною для його кваліфікації як зберігання пального без отримання відповідної ліцензії.

Суд зазначає, що в акті перевірки не відображено спосіб зберігання позивачем пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей).

Враховуючи, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання, суд вважає, що невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постановах від 07 червня 2022 року справа №360/4140/20 адміністративне провадження №К/9901/28010/21, від 07 червня 2022 року справа №520/2347/21 адміністративне провадження №К/990/1742/22, від 09 червня 2022 року справа № 200/11093/20-а адміністративне провадження № К/9901/27480/21, від 15 червня 2022 року справа №260/3859/20 адміністративне провадження № К/9901/39846/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача, оцінивши досліджені під час розгляду справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано доводи позивача щодо протиправності оскаржуваного рішення, а тому адміністративний позов необхідно задовольнити.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. У контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише у світлі обставин кожної справи.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто, мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "ПРОФІТ-АГРО" (вул. Зміївська, буд. 1-А, м. Харків, 61000, ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Харківській області () про застосування до Приватного підприємства "ПРОФІТ-АГРО" () фінансових санкцій № від 11 січня 2022 року.

Стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати зі сплаті судового збору на користь Приватного підприємства "ПРОФІТ-АГРО" (вул. Зміївська, буд. 1-А, м. Харків, 61000, ) у розмірі 7500 грн. (сім тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 30.11.2023.

Суддя О.М. Шляхова