Справа № 480/8956/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2023 року Справа № 480/8956/23

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Воловика С.В., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Суми адміністративну справу № 480/8956/23 за позовом ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Державної податкової служби України (далі відповідач-1, ДПС України), Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) (далі відповідач-2), Головного управління ДПС у Сумській області (код 43995469) (далі відповідач-3), про:

- визнання протиправним та скасування наказу ДПС України № 2219-о від 11.11.2021 Про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (код 43995469) з 25.07.2023;

- стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області (код 43995469) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И В:

І. Позиція позивача

Відповідно до наказу № 2219-о від 11.11.2021, враховуючи попередження про наступне звільнення від 12.11.2020, постанову Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020, наказ ДПС № 556 від 08.10.2020, листи ДПС № 22398/7/99-00-11-02-02-07 від 01.10.2021, № 23005/7/99-00-11-02-01-07 від 08.10.2021 та лист Головного управління ДПС у Сумській області № 173/8/18-28-11-01-21/ЛК від 20.10.2021, на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», державну службу ОСОБА_1 припинено та звільнено з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) з першого робочого дня після закінчення відпустки.

На переконання ОСОБА_1 , у відповідача були відсутні правові підстави для припинення його державної служби та звільнення з посади, оскільки, по-перше, Головне управління ДПС у Сумській області (43144399) фактично не ліквідовано а реорганізовано, а по-друге, на момент звільнення у відповідача-3 були вакантні посади, які позивач згідно зі своїм фахом та кваліфікацією мав право обіймати, проте, усі ці посади, зокрема, рівнозначна посада заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (код 43995469), йому не пропонувались.

Також, позивач зауважив, що згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України, Головне управління ДПС у Сумській області (код 43995469) зобов`язане поновити його на посаді заступника начальника та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

З вищезазначених підстав, ОСОБА_1 вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ІІ. Заперечення відповідача

Не погоджуючись з позовними вимогами, у відзивах (т. 1 а.с. 123-125, 150-154, 177-182) відповідачі зазначили, що ГУ ДПС у Сумській області (код 43144399) на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2019 ліквідовано як юридичну особу публічного права, у зв`язку з чим 12.11.2020 ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення, а листом від 01.10.2021 йому пропонувались посади державної служби категорії «Б» та «В» Головного управління ДПС у Сумській області (код 43995469), втім, згоди на зайняття однієї з цих посад, не надійшло.

Відповідачі зауважили на тому, що на момент виникнення спірних правовідносин (12.11.2020 дата попередження позивача про майбутнє вивільнення), редакція статті 87 Закону України «Про державну службу» не містила обов`язку суб`єкта призначення працевлаштовувати працівників, які вивільнюються, а залишала вирішення таких питань на його розсуд, про що також зазначено і в роз`ясненнях Національного агентства України з питань державної служби № 86 р/з від 20.02.2020.

Крім того, відповідачі звернули увагу на те, що Головне управління ДПС у Сумській області (43144399) мало статус юридичної особи публічного права в той час, коли Головне управління ДПС у Сумській області (код 43995469) є відокремленим територіальним підрозділом ДПС України без статусу юридичної особи. У зв`язку з цим, приймаючи до уваги приписи Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», які не передбачають процедури перетворення юридичної особи у відокремлений підрозділ, підстави стверджувати про правонаступництво відсутні.

За наведених обставин, з огляду на те, що норми Кодексу законів про працю України не врегульовують спірні правовідносини, відповідачі вважають звільнення позивача правомірним, а позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 21.08.2023, позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі № 480/8956/23, розгляд справи вирішено проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, встановлені строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 12.09.2023, у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Сумській області (43144399) про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 21.09.2023 у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про перехід до розгляду справи за правилами загального провадження, відмовлено.

Ухвалою суду від 26.09.2023 у задоволенні клопотання ГУ ДПС у Сумській області (43995469) про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 04.10.2023 у задоволенні повторного клопотання Державної податкової служби України про перехід до розгляду справи за правилами загального провадження, відмовлено.

Ухвалою суду від 06.10.2023 у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

Ухвалою суду від 07.11.2023 Головне управління ДПС у Сумській області (код 43144399) та ДПС України зобов`язано надати інформацію щодо обставин справи та документи на її підтвердження.

Ухвалою суду від 20.11.2023 у задоволенні повторного клопотання Головного управління ДПС у Сумській області (43144399) про залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

IV. Обставини справи

Наказом ДПС України № 44-с від 30.07.2019 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) у порядку переведення з Головного управління ДФС у Сумській області (т. 1 а.с. 13).

Під час проходження позивачем публічної служби на вказаній посаді, наказом № 556 від 08.10.2020, на виконання абзацу другого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020, Головне управління ДПС у Сумській області (код 43144399) ліквідовано як юридичну особу публічного права (т. 1 а.с. 188)

У зв`язку з ліквідацією, 12.11.2020 ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». (т. 1 а.с. 191)

Листом № 22398/7/99-00-11-02-02-07 від 01.10.2021, ДПС України повідомила позивача про внесення змін до статті 87 Закону України «Про державну службу» відповідно до Закону України № 1285-ІХ від 23.02.2021 та, одночасно запропонувала йому для переведення посади державної служби категорії «Б» та «В» Головного управління ДПС у Сумській області (код 43995469) наведені у додатку. (т. 1 а.с. 192-193)

Разом з цим, враховуючи лист ДПС України № 23005/7/99-00-11-02-01-07 від 08.10.2021, згідно з наказом № 17-в від 11.10.2021, ОСОБА_1 відбув у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у період з 11.10.2021 по 11.07.2022. (т. 1 а.с. 161, 164)

У період перебування позивача у відпустці по догляду за дитиною, наказом № 2219-о від 11.11.2021, його державну службу було припинено та звільнено з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) у перший робочий день після закінчення відпустки. (т. 1 а.с. 14)

Відповідно до наказу № 1-в від 11.07.2022, ОСОБА_1 надана відпустка без збереження заробітної плати як батьку, дитина якої потребує домашнього догляду з 12.07.2022 по 11.07.2023 включно, а наказом № 6-о від 24.07.2023 йому оголошено наказ про припинення державної служби, у зв`язку з чим 24.07.2023 звільнено з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) на підставі пункту 11 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу». (т. 1 а.с. 15, 163)

V. Норми права які регулюють спірні правовідносини та їх застосування

На виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначаються Законом України «Про державну службу» (далі Закон № 889-VІІІ).

Статтею 5 вказаного Закону установлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Підпунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VІІІ (у редакції яка діяла станом на 12.11.2020 дату попередження про наступне звільнення) передбачалось припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статей 87, 871 цього Закону.

Згідно з підпунктами 1 та 11 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ (у редакції яка діяла станом на 12.11.2020 дату попередження про наступне звільнення), скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу, а також ліквідація державного органу відповідно, є підставами для припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Частина третя статті 87 згаданого Закону (у редакції яка діяла станом на 12.11.2020) передбачала, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

У період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки, у наказі (розпорядженні) про звільнення державного службовця зазначається дата звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відновлення проведення конкурсів на зайняття посад державної служби та інших питань державної служби» № 1285-IX від 23.02.2021 (далі Закон № 1285-ІХ), який набрав чинності 06.03.2021, частину третю статті 87 Закону № 889-VІІІ викладено у такій редакції:

"3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду".

Зміст вказаних норм дає підстави дійти висновків про те, що на момент попередження позивача про наступне звільнення, діяла редакція статті 87 Закону № 889-VІІІ, згідно з якою суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Натомість, на дату прийняття оскаржуваного наказу про припинення державної служби позивача та звільнення з посади, діяла редакція статті 87 Закону № 889-VІІІ, яка зобов`язувала суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, з урахуванням переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю.

VI. Висновки суду щодо доводів сторін та вирішення спору

Стверджуючи про правомірність оскаржуваного наказу та наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 , відповідачі вказують на ліквідацію Головного управління ДПС у Сумській області (43144399), а також на те, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на дату повідомлення про звільнення, Закон № 889-VIII не зобов`язував суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю іншу посаду державної служби, з урахуванням переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю, а зміни, внесені Законом № 1285-ІХ, не можуть застосовуватись до спірних правовідносин.

Втім, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті в їх сукупності, суд не може погодитись з указаними доводами відповідачів, з огляду на таке.

У цій справі судом встановлено, що постановою Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, ліквідовано як юридичні особи публічного права.

На виконання цієї постанови, Державною податковою службою України прийнято наказ № 556 від 08.10.2020 про ліквідацію територіальних органів, в тому числі і Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399), як юридичних осіб публічного права, та затвердження голів комісій з ліквідації.

Суд зазначає, що ліквідація юридичної особи публічного права, на відміну від ліквідації юридичних осіб приватного права, має певні особливості, що обумовлені відмінностями в їхньому правовому статусі.

Правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції (постанова Верховного Суду у від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270).

Верховний Суд у подібних за змістом правовідносинах вже вирішував питання публічного правонаступництва для цілей визначення обставин припинення юридичної особи: ліквідація чи реорганізація (приміром, у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 440/395/20, від 17 червня 2021 року у справі № 240/455/20).

Відповідаючи на це питання, Верховний Суд виходив з того, що особливістю ліквідації державного органу як юридичної особи публічного права є те, що одночасно з його ліквідацією припиняється й реалізація державою функцій, покладених на цей орган.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою.

У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їхньої передачі іншим органам виконавчої влади.

Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

На підставі викладеного Верховний Суд у наведених справах дійшов висновку, що для вирішення питання про те, що саме мало місце ліквідація юридичної особи публічного права чи її реорганізація, необхідно надати оцінку правовому акту, який став підставою ліквідації, зокрема на предмет того, чи припинено виконання функцій ліквідованого органу, чи покладено виконання цих функцій на інший державний орган виконавчої влади.

Підґрунтям такого підходу є правова позиція Верховного Суду України, сформована у постановах від 17 жовтня 2011 року у справі № 21-237а11, від 04 березня 2014 року у справі № 21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі № 21-108а14, від 28 жовтня 2014 року у справа №21-484а14, від 19 січня 2016 року у справі №810/1783/13-а, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган мова йде фактично про його реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Ця позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10 жовтня 2018 року у справі №816/979/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 826/25887/15, від 17 липня 2019 року у справі № 820/2932/16, від 26 травня 2021 року у справі № 140/90/20.

Як уже зазначалось, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби.

Одночасно, абзацом 3 пункту 2 вказаної постанови передбачено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій.

Згідно з абзацом 4 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020, Державну податкову службу зобов`язано забезпечити утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 211 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».

Так, наказом Державної податкової служби № 529 від 30.09.2020, відповідно до статті 211 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 227 від 06.03.2019, утворено Головне управління ДПС у Сумській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби.

Положенням про Головне управління ДПС у Сумській області, затвердженого наказом Державної податкової служби України № 643 від 12.11.2020 передбачено, що управління є територіальним органом, утвореним на праві відокремленого підрозділу Державної податкової служби України та є правонаступником майна, прав та обов`язків Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399).

Наказом Державної податкової служби України № 755 від 24.12.2020 розпочато з 01 січня 2021 року здійснення територіальними органами ДПС України, утвореними як її відокремлені підрозділи, повноважень і функцій територіальних органів ДПС України, що ліквідуються відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020.

Отже, з огляду на зазначене, враховуючи сформовану Верховним Судом правову позицію щодо вирішення питання публічного правонаступництва для цілей визначення обставин припинення юридичної особи, суд констатує, що внаслідок реалізації приписів постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020, фактично мала місце реорганізація Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) як юридичної особи публічного права із передачею її функцій новоствореному органу Головному управлінню ДПС у Сумській області (код 43995469).

Водночас, суд зазначає, що посилання відповідачів на те, що Головне управління ДПС у Сумській області (код 43995469) на відміну від Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) не є юридичною особою, не спростовують висновків про фактичну реорганізацію, а не ліквідацію останнього.

За таких обставин, суд робить висновок про те, що при звільненні ОСОБА_1 з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (43144399), ДПС України зобов`язана була дотримуватися процедури припинення державної служби, встановленої для реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ).

З метою визначення норм права, які підлягали застосуванню до процедури звільнення державних службовців у зв`язку з реорганізацією державного органу у спірних правовідносинах, необхідно провести ретроспективний та системний аналіз відповідних положень Закону № 889-VІІІ.

У первинній редакції, чинній до 25 вересня 2019 року, пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ передбачав, що однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Водночас, частиною третьою статті 87 Закону № 889-VІІІ у згаданій редакції було унормовано, що процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю (абзац перший). Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення (абзац другий).

Підпунктом 53 пункту 6 розділу I Закону № 117-ІХ, що набрав чинності з 25 вересня 2019 року, до статті 87 Закону № 889-VІІІ були внесені зміни, які, зокрема, встановлювали такі підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення:

скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (пункт 1 частини першої);

ліквідація державного органу (пункт 11 частини першої).

Цим законом були також виключені положення абзаців першого і другого частини третьої статті 87 Закону № 889-VІІІ, які стосувалися застосування законодавства про працю та допускали звільнення з підстави реорганізації або ліквідації державного органу лише в разі неможливості переведення державного службовця на іншу посаду чи його відмови від такого переведення.

Законом № 440-IX, який набрав чинності 13 лютого 2020 року, до Закону №889-VIII були внесені зміни, відповідно до яких, зокрема, частину третю статті 87 Закону № 889-VIII доповнено новим абзацом першим такого змісту: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення».

Законом № 1285-ІХ, який набрав чинності 06 березня 2021 року, частину третю статті 87 Закону № 889-VIII викладено в такій редакції: «Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 11 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду».

Отже, ураховуючи неодноразове внесення змін до Закону №889-VIII, для правильного вирішення цього спору вирішальним є момент виникнення спірних правовідносин та момент їх припинення.

Вирішуючи вказане питання, суд враховує, що відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, за загальним правилом, норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тож до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Відтак, в обсязі встановлених обставин, ураховуючи зазначений підхід щодо застосування норм права, суд констатує, що , зокрема у разі реорганізації державного органу, правовідносини щодо звільнення між роботодавцем і працівником виникають з часу попередження працівника про зміну в майбутньому його становища (можливого звільнення), а припиняються ці правовідносини з часу звільнення працівника (дати прийняття відповідного наказу).

Вирішуючи питання щодо застосування у спірних правовідносинах Закону № 889-VIII, суд зазначає, що правовідносини щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної посади виникли 12.11.2020 в момент його попередження про наступне звільнення. У цей час діяла редакція Закону № 889-VIII, яка не зобов`язувала ДПС України працевлаштовувати позивача, не забороняла його звільнення з підстави реорганізації або ліквідації державного органу за наявності можливості переведення на іншу посаду та не передбачала застосування законодавства про працю до цих правовідносин.

Втім, на момент припинення правовідносин звільнення ОСОБА_1 , а саме: 11.11.2021 дату прийняття наказу № 2219-о, редакція Закону № 889-VIII (яка набула чинності з 06.03.2021), зобов`язувала ДПС України пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, з урахуванням переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю, та дозволяла звільняти державного службовця виключно у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі відмови державного службовця від переведення на запропоновану посаду.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що вказаний обов`язок по працевлаштуванню ОСОБА_1 , існував у ДПС України з дня набрання чинності Законом № 1285-ІХ (06.03.2021) до дня прийняття наказу про звільнення (11.11.2021) та охоплював всі вакантні посади, які були чи з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

У цій справі судом встановлено, що у попередженні про звільнення ОСОБА_1 , останньому не запропоновано будь-яку іншу рівнозначну посаду або іншу роботу у ГУ ДПС у Сумській області (код 43995469). Упродовж періоду часу з дня попередження про наступне звільнення до самого звільнення позивачу листом № 22398/7/99-00-11-02-02-07 від 01.10.2021 пропонувалися лише шість посад державної служби категорії «Б» та «В» у ГУ ДПС у Сумській області (код 43995469), які є нижчими за посаду, яку обіймав позивач у Головному управління ДПС у Сумській області (43144399). (т. 1 а.с. 192-193)

В той же час, як убачається з наданої ДПС України на вимогу суду інформації, у період з 06.03.2021 по 11.11.2021 у Головному управлінні ДПС у Сумській області (код 43995469) була наявна посада заступника начальника управління, яка є рівнозначною посаді, яку обіймав позивач, а також багато інших посад державної служби категорії «Б» та «В». (т. 2 а.с. 154-161) Проте, ці посади ОСОБА_1 не пропонувались, що є порушенням приписів Закону № 889-VIII та свідчить про відсутність правових підстав для звільнення останнього.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного наказу № 2219-о від 11.11.2021 критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, та наявність підстав для задоволення позовних вимог про його скасування.

Разом з цим, суд не приймає до уваги посилання відповідачів на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби № 86 р/з від 20.02.2020, оскільки ці роз`яснення містять лише думку агентства з приводу застосування Закону № 889-VIII, не мають нормативного характеру та не є обов`язковими для застосування.

Стосовно позовних вимог про поновлення позивача на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (43995469) з 25.07.2023 та стягнення з останнього середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає, що на виконання статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тобто, за змістом вказаних норм, незаконно звільнений працівник підлягає поновленню на ту ж посаду в тій організації чи установі, з якої його було звільнено.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був звільнений з посади заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (43144399), у зв`язку з чим саме на цю посаду має бути поновлений згідно зі статтею 235 Кодексу законів про працю України.

Доводи позивача про його поновлення на посаду заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (43995469) суд вважає необґрунтованими, оскільки питання поновлення працівника на аналогічній посаді може розглядатись виключно у тому випадку, коли поновлення на посаді з якої працівник був звільнений є неможливим.

У цій справі, будь-яких пояснень та доказів на їх підтвердження щодо неможливості поновлення на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (43144399), ОСОБА_1 суду не надав. Натомість, з огляду на те, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у Сумській області (43144399) не припинено як юридичну особу, наявність перешкод у поновленні позивача саме на тій посаді, з якої його було звільнено, суд не вбачає.

Також суд вважає необґрунтованими і доводи ОСОБА_1 стосовно стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Головного управління ДПС у Сумській області (43995469), оскільки за змістом статті 235 Кодексу законів про працю України, середній заробіток стягується з тієї організації чи установи, яка незаконно звільнила працівника та на посаду в якій працівник підлягає поновленню.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, з метою повного й ефективного захисту прав та інтересів ОСОБА_1 про захист яких поданий позов, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, поновити позивача на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (43144399) з 25.07.2023 та стягнути з останнього середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звільнено 24 липня 2023 року та, згідно з довідкою від 07.08.2023 (т. 1 а.с. 83), його середньоденна заробітна плата складає 471, 11 грн.

У зв`язку з тим, що часом вимушеного прогулу позивача є період з 25.07.2023 по 01.12.2023, тобто, 94 робочі дні, з Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) підлягає стягненню середній заробіток за цей період у сумі 44 284, 34 грн. (471, 11 х 94 = 44 284, 34 грн.).

Пунктами 2, 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць, підлягають негайному виконанню.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (43144399) та стягнення на його користь заробітної плати за один місяць в сумі 10 364, 42 грн.

Керуючись статтями 3, 6-10, 132, 241, 242, 243, 244, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399), Головного управління ДПС у Сумській області (код 43995469), про скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України № 2219-о від 11.11.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Сумській області (код 43144399) з 25.07.2023.

Стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області (40009, м. Суми, вул. Іллінська, 13, код 43144399) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.07.2023 по 30.11.2023 в сумі 44 284, 34 (сорок чотири тисячі двісті вісімдесят чотири) грн. 34 коп.

Рішення суду в частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 10 364, 42 (десять тисяч триста шістдесят чотири) грн. 42 коп. підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик