Справа № 160/16083/23
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Суд, у складі судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Савченка А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
Позивач 03.07.2023 р. звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою (надійшла до суду 07.07.2023, в якій просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що нежитлова будівля, на яку нараховано податок, не є об`єктом оподаткування податком на майно, відмінне від земельної ділянки щодо нежитлової будівлі. Зазначає, що податковим органом не враховано, що на нього поширюється податкова пільга, яка передбачена пунктом «ж» підп.266.2.2 ст.266 ПКУ. Відповідачем не було враховано, що згідно ДК 018-2000 клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» включає у тому числі і будівлі для зберігання зерна, та відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення. Стверджує, що нерухоме майно використовується ним особисто для зберігання урожаю сільськогосподарських культур та зберігання власної сільськогосподарської техніки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.07.2023 р. вказаний позов залишено без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, а саме: надати до суду копії позовної заяви, а також копій доданих до позовної заяви документів для відповідача.
На виконання ухвали суду від 13.07.2023 р., позивачем 25.07.2023 р. усунуто означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.08.2023 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у письмовому провадженні.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до рішенням Васильківської селищної ради №986-29/VII від 23.05.2019 р. «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» та рішення Васильківської селищної ради №1449-43/VІІ від 20.05.2020 р. «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Васильківської селищної ради на 2021 рік» встановлені ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб.
У рішенні Васильківської селищної ради №986-29/VII від 23.05.2019 р. «Про встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки)» керуючись підпунктом 72.1.2.4 підпункту 72.1.2. пункту 72.1 статті 72, абзацом четвертим підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу У країни,постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 № 483 «Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», селищна рада вирішила:
1. Затвердити Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянка на території Васильківської об`єднаної територіальної громади (згідно з додатком 1).
2. Встановити на території Васильківської селищної ради:
2.1. ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (згідно з додатком 2);
2.2. пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до пункту 226.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, за переліком (згідно з додатком 3).
У рішенні Васильківської селищної ради №1449-43/VІІ від 20.05.2020 р. «Про встановлення ставок та пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Васильківської селищної ради на 2021 рік» керуючись статтею 266 Податкового кодексу України, пунктом 24 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», селищна рада вирішила:
1.Встановити на території Васильківської селищної ради:
1.1. ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з додатком 1;
1.2. пільги для фізичних та юридичних осіб, надані відповідно до пункту 226.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, за переліком, згідно з додатком 2.
Вказане також підтверджується податковою декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2021 рік.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 17.04.2023 р. видами діяльності позивача є 49.41. Вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.29. Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобовий культур і насіння олійних культур.
Відповідно до договору дарування від 28.04.2020 р. НОІ №227118, ОСОБА_2 (Дарувальник) та ОСОБА_1 (Обдаровуваний) згідно цього договору передає безоплатно у власність, а Обдаровуваний приймає як подарунок майно, яке складається з 24/25 частин нежитлової будівлі, а саме: будівля складу 1 «А», навіс 1 «Б», будівля вісової 1 «В», будівля вісової «Г,Д», огорожа 1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкту нерухомого ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі (власність спільна часткова, частка 24/25), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування №160 виданого 28.04.2020 р. приватним нотаріусом Павлоградського нотаріального округу Дніпропетровської області Нижник А.М., номер запису про право власності - 36361625 від 28.04.2020 р.
В матеріалах справи міститься звіт по результатам обстеження будівель на приналежність їх до категорії сільськогосподарських за адресою: АДРЕСА_1 від червня 2023 р.
Не погодившись із вказаним податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до положень підп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - ПК України), сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 ПКУ платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно із підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПКУ контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно із статтею 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПКУ визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПКУ).
Пунктом 266.2 стаття 266 ПКУ визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування.
Так, згідно з підпунктом "ж" вищезазначеної статті до таких об`єктів нерухомості віднесено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
У спірних правовідносинах суд звертає увагу, що застосування підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ передбачає наявність трьох умов, перша з яких власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, друга об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та третя об`єкти нерухомості не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Отже, аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати з 01.01.2019 р. є зокрема правовий статус будівлі.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 127 "Будівлі нежитлові інші" клас 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства").
До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 будівлі для тваринництва, 1271.2 будівлі для птахівництва, 1271.3 будівлі для зберігання зерна, 1271.4 будівлі силосні та сінажні, 1271.5 будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства, 1271.6 будівлі для тепличного господарства, 1271.7 будівлі рибного господарства, 1271.8 будівлі підприємств лісівництва і звірівництва, 1271.9 будівлі сільськогосподарського призначення інші.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з Державним класифікатором України будівель та споруд ДК 018-2000.
Відповідно до звіту про результати обстеження будівель та приналежність їх до категорії сільськогосподарських за адресою: вул.Верхня, 13а, с.Воскресенівка Васильківського району Дніпропетровської області за червень 2023 р., згідно з Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 будівлі та споруди належать до підкласу 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна» класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».
Відтак, об`єкт за своїми ознаками відповідає класу будівель промисловості Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та належить до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", код 1271.3 "Будівлі для зберігання зерна".
Тобто, за технічними характеристиками належні позивачу на праві спільної часткової власності будівлі підпадають під визначення об`єктів, що звільняються від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, наведеному у підпункті "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Разом із тим, віднесення нежитлової будівлі до відповідного класу не є безумовною підставою для віднесення фізичної або юридичної особа, яка нею володіє до осіб на яких розповсюджується податкова пільги, визначена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
Як вказано у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 р. у справі №120/1337/21-а зміст норми підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Отже, спірним у цій справі також є питання, чи є позивач сільськогосподарським товаровиробником, на якого поширюється пільга, передбачена підпунктом "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.
У постанові Верховного Суду від 23.11.2023 р. у справі №120/1337/21-а також вказано, що загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі №820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.
У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).
Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Зміст наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Зрештою, у постанові Верховного Суду від 23.11.2023 р. у справі №120/1337/21-а зроблено висновок, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.
Як зазначає позивач, нерухоме майно використовується ним особисто для зберігання вирощеного ним урожаю сільськогосподарських культур та зберігання власної сільськогосподарської техніки, що також підтверджується Звітом.
Згідно записів у податковій декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за 2021 р. дохід від здійснення підприємницької діяльності у 2021 р. отриманий не від здійснення ним діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, а від вантажного автомобільного транспорту.
Отже, в заяві про застосування спрощеної системи оподаткування та податковій декларації позивача відсутні відомості, що видами діяльності позивача у 2020-2021 р. є вирощування зернових культур (крім рису), бобовий культур і насіння олійних культур.
Разом з цим, відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 17.04.2023 р. видами діяльності позивача є 49.41. Вантажний автомобільний транспорт (основний); 52.29. Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту; 01.11. Вирощування зернових культур (крім рису), бобовий культур і насіння олійних культур.
Отже, наданий позивачем витяг станом на 17.04.2023 р. свідчить, що код КВЕД - 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, наявний лише станом на 17.04.2023 р.
Отже, доказів того, що позивач є сільськогосподарським виробником у 2020-2021 рр. немає.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не здійснював сільськогосподарську діяльність, пов`язану з використанням нежитлової будівлі за функціональним призначенням протягом 2020-2021 років.
Будь-яких доказів того, що позивач безпосередньо займався сільськогосподарською діяльністю та є сільськогосподарським товаровиробником матеріали справи не містять і судом не встановлено.
Більше того, основним видом діяльності за КВЕД у позивача є 49.41. Вантажний автомобільний транспорт.
До того ж, податок нараховано за 2020-2021 рр., а підприємницьку діяльність позивач почав лише 27.10.2021 р., коли зареєструвався як фізична особа-підприємець.
Отже, позивачем не надано та матеріалами справи не підтверджено, що він є сільськогосподарським товаровиробником, а відтак не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 р. у справі №500/2407/18.
З огляду на викладене, у позивача відсутня сукупність умов, за яких належне йому нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, звільнено від оподаткування відповідно до положень п.п. "ж" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Беручи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, розподіл понесених ним витрат зі сплати судового збору за подання до суду цієї позовної заяви не здійснюється.
Керуючись 242-246, 250 КАС України суд
У задоволенні позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко