Справа № 140/12663/23
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/12663/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, відділ Укртрансбезпеки) про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 357170 від 17.04.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення перевірки 23.03.2023 дотримання вимог про автомобільний транспорт при здійснення перевезень пасажирів автомобілем MERCEDES BENZ р.н НОМЕР_1 було виявлено відсутність документів, перелік яких визначений ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт.

На підставі акту перевірки та долучених до нього документів оскаржуваною постановою до товариства відповідно до Закону України Про автомобільний транспорт було застосовано адміністративно господарський штраф в сумі 17000 грн.

Позивач не погоджується із даною постановою та вважає її протиправною. Вказує на те, що під час проведення перевірки ним заявлялось інспекторам, що у даному випадку здійснювалось не регулярні пасажирські перевезення, а регулярні спеціальні перевезення, відповідно до паспорту маршруту. При перевірці та при розгляді справи, відповідачу було надано повний пакет документів, визначений нормами даної статті для здійснення спеціальних перевезень, що засвідчує відсутність допущеного ним порушення. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12.06.2023 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позов представник відповідача позовні вимоги заперечила та зазначила, що посадовими особами Укртансбезпеки після надходження звернення ОСОБА_2 23.03.2023 проведено рейдову перевірку щодо дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт в ході якого виявлено, що транспортним засобом марки MERCEDES BENZ р.н НОМЕР_1 , який належить позивачу, надавались послуги регулярного перевезення пасажирів за відсутності документів, визначених ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме відсутності на момент перевірки схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду. Виявлені порушення були належним чином зафіксовані в акті перевірки.

Вказує на те, що документи, визначені ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт повинні бути наявні під час здійснення перевезення пасажирів по маршруту, а не по факту їх наявності. Зауважує, з посиланням на норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, що у даному випадку позивач здійснював не спеціальні перевезення, а саме регулярні. У перевізника був відсутній список пасажирів для виконання спеціальних регулярних перевезень, а транспортний засіб оформлений для здійснення саме регулярних пасажирських перевезень. Зазначають, що виданий позивачу паспорт маршруту втратив чинність.

Звертає увагу на те, що і в акті перевірки, і в постанові викладено суть допущеного позивачем порушення та посилання на нормативний акт, який порушено, а розмір застосованого адміністративно-господарського штрафу від 17.04.2023 визначено у відповідності до ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У поданій суду відповіді на відзив позивач ще раз підтвердив свою правову позицію щодо незаконності винесеної постанови про накладення штрафу на товариство та просив позов задовольнити.

Представник відповідачів у додаткових поясненнях на відповідь на відзив вказав, на те, що під час проведення перевірки було встановлено, що позивач здійснював саме регулярні пасажирські перевезення, а відтак оскаржувана постанова про накладення штрафу є правомірною.

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 16.03.2023 на адресу Державної служби України з безпеки на транспорті надійшло звернення громадянки ОСОБА_3 про перевірку перевізника ОСОБА_1 , що виконує перевезення по маршруту «Львів - Шацьк» (а.с. 103).

Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області 23.03.2023 на підставі направлення на проведення перевірки від 16.03.2023 (а.с. 100) та щотижневого графіка (а.с. 101) на автодорозі М07 Київ Ковель-Ягодин 488 км проведено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт, за результатами якої складено акт №333917 (а.с.10).

Актом зафіксовано порушення вимог ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, а саме: під час здійснення регулярних пасажирських перевезень по маршруту «Львів Пансіонат «Шацькі озера» на момент перевірки відсутні: схема маршруту, розклад руху автобуса, таблиця вартості проїзду.

ОСОБА_1 в акті перевірки вказав, що з порушенням не згідний, оскільки дані документи передбачені для регулярних пасажирських перевезень, а він здійснював регулярні спеціальні перевезення згідно паспорту маршруту.

Відповідачем 28.03.2023 підприємцю рекомендованим листом направлено повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 17.04.2023 за адресою: м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3, поверх 4 (а.с.15).

17.04.2023 начальником Відділу державного нагляду ( контролю) у Волинській області, за результатами розгляду справи винесено постанову № 357170, якою до ФОП ОСОБА_1 за виконання регулярних перевезень пасажирів без документів, визначених ст. 39 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачено абз. 3 ч. 1 ст.60 Закону України Про автомобільний транспорт застосовано адміністративно-господарський штраф в розмірі 17000 грн (а.с.17).

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, та спірному рішенню, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин сьомої, чотирнадцятої статті 6 Закону України від 05.04.2001 №2344-ІII Про автомобільний транспорт (далі Закон №2344-ІII) центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті. Державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно з пунктом 1, абзацом першим пункту 8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (далі - Положення), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Абзацом третім пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 року №592 Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Волинській області.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №196-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, зокрема Поліське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки, реорганізувавши шляхом злиття Управління Укртрансбезпеки у Волинській області та Управління Укртрансбезпеки у Рівненській області.

Згідно розпорядження КМ України від 02.12.2021 № 1579-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено відділи державного нагляду (котролю) у Волинській, Тернопільських областях.

Отже, здійснення державного нагляду і контролю за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства є повноваженнями відповідача.

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) визначає Порядок Проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі, затвердженого постановою КМ України №1567 від 08.11.2006 (в редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Порядок №1567).

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи (пункт 3 Порядку №1567).

Згідно із пунктами 2, 4 Порядку №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 11, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.

Графік проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) складається та затверджується керівником або заступником керівника Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Згідно з пунктом 14 Порядку №1567 рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.

Як визначено пунктом 15 Порядку №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відносини між автомобільними перевізниками, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі - Закон №2344-ІІІ).

Відповідно до частини 1 статті 34 даного Закону автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 39 Закону №2344-ІІІ визначено перелік документів, на підставі яких здійснюються перевезення пасажирів, (у тому числі регулярні), які є загальнообов`язковими для перевізників.

Абзацом 2 частини 2 статті 39 Закону №2344-ІІІ визначено, що при виконанні регулярних пасажирських перевезень автомобільний перевізник повинен мати - ліцензію, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

Зокрема абзацом 3 частини 2 статті 39 Закону №2344-ІІІ визначено, які документи повинен мати водій, що здійснює такий рейс, а саме посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схему маршруту, розклад руху, таблицю вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

Згідно з абзацом 2 частини 3 статті 39 даного Закону що при виконанні регулярних спеціальних пасажирських перевезень автомобільний перевізник повинен мати: ліцензію, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Зокрема, абз. 3 частини 1 статті 60 даного Закону визначено, що за виконання перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У Законі №2344-ІІІ (стаття 1) наведені терміни вживаються в такому значенні: автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; замовник транспортних послуг юридична або фізична особа, яка замовляє транспортні послуги з перевезення пасажирів чи/та вантажів; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Фактичною підставою для притягнення ФОП ОСОБА_1 до відповідальності відповідно до статті 60 Закону №2344-ІІІ стало встановлення посадовими особами територіального органу Укртрансбезпеки факту здійснення регулярного перевезення пасажирів за відсутності схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду, що є порушенням вимог ст.39 Закону України Про автомобільний транспорт.

Зокрема такий висновок зроблено в акті перевірки від 23.12.2023 №333917.

Проаналізувавши зібрані по справі докази суд вважає, що відповідачем кваліфікація виявлених під час перевірки порушень товариством, а в подальшому застосування до нього адміністративно господарського штрафу було здійснено із порушенням норм Закону №2344-ІІІ, враховуючи наступне.

Як встановлено з акту перевірки від 23.03.2023 №333917 під час здійснення регулярного перевезення пасажирів у позивача були відсутні схеми маршруту, розкладу руху, таблиці вартості проїзду. Відтак, посадовими особами Укртрансбезпеки констатовано відсутність одного із документів, визначених статтею 39 Закону №2344-ІІІ.

Також в акті перевірки було зроблено висновок про те, що позивачем здійснюються регулярні пасажирські перевезення.

Як стверджує позивач, у нього наявний паспорт маршруту спеціальних перевезень та відповідний договір по організації перевезення туристів на підставі яких він здійснює рейси, також на момент перевірки у нього був наявний список пасажирів, яких він перевозив.

Відповідно, під час проведення перевірки ним було пред`явлено інспекторам всі документи, які вимагаються Законом та Правилами для їх здійснення.

Законом України «Про автомобільний транспорт» (стаття 1) визначено, що таке регулярні пасажирські перевезення та регулярні спеціальні пасажирські перевезення

Зокрема регулярні пасажирські перевезення - перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Регулярні спеціальні пасажирські перевезення - перевезення певних категорій пасажирів (працівників підприємств, школярів, студентів, туристів, екскурсантів та інших) на автобусному маршруті за умовами, визначеними паспортом маршруту, затвердженим в установленому порядку замовником транспортних послуг або уповноваженими органами Договірних Сторін у разі міжнародних перевезень.

Частинами 3, 4 статті 35 даного Закону визначено, що перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Норми статті 39 Закону №2344-ІІІ передбачають різний перелік документів, який повинен бути у перевізника чи водія в залежності від видів перевезення пасажирів.

Тобто, норми даного Закону чітко визначають види перевезень пасажирів, на підставі яких документів здійснюються перевезення та, які документи повинен мати при цьому перевізник та водій.

Постановою КМ України від 18.02.1997 №176 затверджено Правила надання послуг пасажирського автомобільного транспорту (далі Правила №176).

Абзацом 1 пункту 1 даних Правил визначено, що вони визначають порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях і є обов`язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг (далі - замовники послуг), автомобільними перевізниками, автомобільними самозайнятими перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Даними Правилами доповнено та більш деталізовано перелік необхідних документів при здійсненні видів перевезень.

Як вбачається із долучених до справи доказів, у позивача наявний паспорт міжміського автомобільного маршруту регулярних спеціальних перевезень за маршрутом Пансіонат «Шацькі озера» - Львів» від 2011 року (а.с.28-42).

Договір №1 від 01.01.2011 (який неодноразово продовжувався) із ФОП ОСОБА_4 по організації перевезення туристів згідно заявки замовника за маршрутом Пансіонат «Шацькі озера» - Львів» (а.с.43-46).

У дорожньому листі №000320 від 23.03.2023 по маршруту Пансіонат «Шацькі озера»- Львів», вказано що це спеціальні перевезення (а.с.47-49). Також на момент проведення перевірки у перевізника був наявний список пасажирів для здійснення регулярних спеціальних перевезень на замовлення ФОП ОСОБА_4 (а.с.115).

Наявність вказаних документів свідчать про те, що позивачем під час проведення перевірки здійснювалось спеціальне перевезення пасажирів а не регулярні пасажирські перевезення, як про це стверджує відповідач.

Суд наголошує, що під час проведення перевірки 23.03.2023 та під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, контролюючим органом відповідність вказаних документів нормам частини 3 статті 39 Закону №2344-ІІІ не фіксувалась, не надавалась та не оцінювалась.

За таких обставин, в межах розгляду даної справи, суд оцінку паспорту маршруту, договору на перевезення №1 від 01.01.2011 (строків їх дії) не надає.

Що стосується тверджень відповідача про те, що позивач здійснював регулярні пасажирські перевезення, то суд зазначає наступне.

Як вже вказувалось вище будь-який вид перевезення має свої ознаки та вимоги до їх здійснення.

Відповідач при притягненні особи до відповідальності повинен був довести, що особа саме здійснювала такий вид перевезення про який зазначено в акті перевірки та в постанові про застосування адміністративно господарської санкції.

Ознакою здійснення регулярних пасажирських перевезень на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах є наявність відповідного договору із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Наявність такого договору про здійснення регулярних пасажирських перевезень за маршрутом Пансіонат «Шацькі озера» - Львів» відповідачем не встановлено та суду не надано.

Відділом Укртрансбезпеки під час перевірки не було встановлено звідки саме здійснював відправлення транспортний засіб (зокрема чи здійснював він це з автостанції), чи було здійснено оплату проїзду пасажирами та у який спосіб, кому та де саме, чи видавались їм відповідні квитки.

При цьому, інспекторами під час проведення перевірки не було проведено опитування пасажирів про умови здійснення перевезення.

Тобто, це ті ознаки, які згідно Закону та Правил №176 свідчать про здійснення регулярних пасажирських перевезень. Відповідно, вони повинні бути належним чином встановлені за зафіксовані, чого в даному випадку відповідачем зроблено не було.

Наявність на транспортному засобі трафарету із написом «Шацьк» ніяким чином не свідчить про здійснення регулярних пасажирських перевезень.

Посилання представника відповідача на те, що всупереч вимогам пункту 49 Правил у позивача під час перевезення був відсутній трафарет із написом «Спеціальні перевезення» та те, що строк дії паспорту маршруту закінчився, невиконання умов договору №1 від 2011 року судом до уваги не приймаються, виходячи із наступного.

Як вже зазначалось вище, в акті перевірки і при розгляді справи не фіксувались порушення, допущені при здійсненні позивачем регулярних спеціальних перевезень та особа за їх порушення до відповідальності не притягувалась.

Відтак, оцінка вказаних доказів виходить за межі предмету спірних правовідносин у даній справи.

Крім того, посилання відповідача на пункти 4.1 - 4.3. Порядку розроблення та затвердження паспорту автобусного маршруту, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №278 від 07.05.2010 про вказане не свідчать.

Також суд звертає увагу на те, що наявність скриншоту замовлення послуг перевезення та звернення ОСОБА_2 долучених до матеріалів справи не свідчать про невиконання умов договору перевезення, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_4 та про оплату послуг перевезення перевізнику, оскільки у ньому немає дати коли воно було зроблене, а відтак повністю стверджувати, що замовлення було зроблене саме в день проведення перевірки, не можна.

Відповідачем не додано жодного доказу про те, що оплата за надані послуги здійснювалась безпосередньо позивачу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що є незрозумілим, яким чином вказане повідомлення отримано інспекторами та хто його надав, так як до заяви ОСОБА_2 його не додавали.

Крім того, суд звертає увагу, що під час розгляду справи відповідачем не витребовувалась інформація у ФОП ОСОБА_4 про виконання умов договору та їм оцінка не надавалась.

На чому ґрунтувались висновки відповідача про здійснення позивачем саме регулярних пасажирських перевезень у акті перевірки не зазначено. Також вказаного не містять матеріали справи про застосування штрафу.

При цьому під час перевірки та при розгляді справи позивач заперечував вказану обставину, та зазначав, що ним здійснювалося саме регулярні спеціальні перевезення.

Тобто, для притягнення особи до відповідальності ці обставини повинні були бути належним чином з`ясовані під час проведення перевірки та зафіксовані належними доказами.

Суд зазначає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Чинним законодавством не визначено такий акт як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.

Дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами не було доведено, що позивач під час проведення перевірки здійснював регулярні пасажирські перевезення і при їх здійсненні ним було допущено порушення вимог статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Для притягнення особи до відповідальності повинні бути зібрані докази, які є належними та допустимими з точки зору процесуального закону, а саме статей 72-73 КАС України, про вчинення саме нею порушення та наявності підстав для притягнення її до відповідальності, чого в даному випадку немає.

На думку суду, твердження відповідача про те, що під час проведення перевірки 23.03.2023 ОСОБА_1 здійснював регулярні пасажирські перевезення і у нього при цьому були відсутні документи, визначені статтею 39 Закону №2344-ІІІ, не може бути підставою для притягнення його до відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ, оскільки відповідач не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що саме такий вид перевезення ним здійснювався.

На думку суду, в ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки акту перевірки від 23.03.2023 №3333917 про порушення позивачем вимог законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз норм законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, та встановлені у справі обставини вказують на те, що відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності прийнятого рішення про накладення штрафу на позивача за порушення норм про автомобільний транспорт, оскаржувана постанова від 17.04.2023 № 357170 прийнята не на підставі та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, не обґрунтовано (без урахування усіх обставин справи, що мають значення для прийняття рішення), без доведення обставин належними і достатніми доказами, сума застосованого нею адміністративно-господарського штрафу не відповідає встановленим чиним законодавством розміру, а тому є протиправною і підлягає скасуванню судом.

Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Звертаючись до суду, позивач сплатив судовий збір у сумі 2684,00 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 31.05.2023.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір, сплачений згідно з квитанцією № 0.0..1 від 31.05.2023 в сумі 2684,00 грн (а.с. 6).

Керуючись статтями 241, 242, 243, 245, 246, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 17.04.2023 № 357170 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті судовий збір в сумі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Відділ державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (43020, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Підгаєцька, 3, ).

Суддя Р.С. Денисюк