Справа № 120/1988/23
Суддя: Вільчинський Олександр Ванадійович
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

01 грудня 2023 р. Справа № 120/1988/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вільчинського О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.01.2023 звернувся до Пенсійного фонду із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка працювала (проживала) на територіях радіоактивного забруднення. Втім, отримав відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах мотивовану відсутністю 4 років проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року.

Вважає, відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки, на думку позивача, відповідно до поданих матеріалів набув права на призначення (перехід) пенсії на пільгових умовах передбачених ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою від 07.03.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що станом на 1 січня 1993 року період проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю становить 3 роки 29 днів, тобто документально не підтверджено право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Вказує, що зазначення у посвідченні позивача серії НОМЕР_1 про наявність у нього права на пільги та компенсації, визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не свідчать про наявність у позивача права на призначення пенсії із застосуванням норм статті 55 цього Закону, оскільки зазначений Закон визначає інші пільги та компенсації для учасників ліквідації ядерних випробувань.

Ухвалою суду від 10.10.2023 запропоновано позивачу в межах 3-х денного строку з дня вручення (отримання) копії даної ухвали висловити письмово свої доводи, міркування або заперечення щодо можливості залучення до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, а також, в разі необхідності, уточнити свої позовні вимоги щодо обраного способу захисту порушеного права.

19.10.2023 до суду надійшла заява про виконання вимог ухвали суду, в якій позивач заявив клопотання про залучення співвідповідача до участі у справі, а також уточнив позовні вимоги, а саме просить суд:

визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №63 від 31.01.2023 про відмову позивачу у перерахунку (переході) пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити позивачу перерахунок пенсії (перехід) з пенсії по інвалідності на пенсію за віком у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Ухвалою від 23.10.2023 суд залучив до участі у справі як другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ у Запорізькій області, відповідач 2), встановивши останньому строк для подання відзиву на позов.

09.11.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ГУ ПФУ в Запорізькій області просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правомірності спірного рішення відповідач зазначає, що відповідно до ст. 55 Закону 796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення , пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку встановленого статтею 26 Закону 1058. Особи, які постійно проживали або постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що станом на 01.01.1993 проживали або відпрацювали в цій зоні не менше 4 років.

Відтак, на переконання відповідача 2, відповідно до довідки від 25.07.2022 про реєстрацію місця проживання №23-14-128 станом на 01.01.1993 позивач прожив у зоні радіоекологічного контролю 3 роки 29 днів

Зважаючи на викладене, відповідач вважає, що у позивача відсутнє право на проведення перерахунку, а тому рішенням від 31.01.2023 №63 правомірно відмовлено в перерахунку пенсії.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п. 10 ч. 1 ст. 4, ч.4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), що підтверджується відповідним посвідченням.

Крім того, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Судом встановлено, 26.01.2023 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

На момент звернення до відповідача позивачу виповнилося повних 55 років, що підтверджується копією паспорту, який міститься в матеріалах справи.

Згідно з Порядком № 22-1 після реєстрації вказана заява позивача за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до ГУ ПФУ в Запорізькій області.

За результатами розгляду заяви відповідач листом № 0200-0213-8/11743 від 08.02.2023 повідомив позивача про Рішення про відмову позивачу у перерахунку пенсії (переході) від 31.01.2023 згідно електронної пенсійної справи №63. Мотивами відмови щодо переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" слугував факт відсутності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993.

Позивач вважаючи таке рішення відповідача протиправним, та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.

Так, відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Абзацом першим ч.2 ст.24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон № 796-XII).

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону № 796-XII.

Право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, а особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років (абз.5-6 п.2 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

В силу ч.1 ст.55 вказаного Закону, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Частиною 1 ст.26 Закону № 1058-IV встановлено, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до абз.6 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII та із врахуванням ст.26 Закону №1058-IV при призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на момент досягнення особою пенсійного віку необхідний страховий стаж, який повинен становити не менше 25 років.

Водночас, підставою для відмови у задоволенні заяви позивача про призначення йому пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII слугував факт відсутності необхідного періоду проживання (роботи) у зоні посиленого радіологічного контролю - 4 роки, станом на 01.01.1993.

Разом з тим, щодо необхідного страхового стажу спірних відносин у сторін, які беруть участь у розгляді справи не виникало.

Як зазначено у повідомленні про відмову у переході на пенсію за віком на пільгових умовах, період роботи (проживання) на території зони посиленого радіологічного контролю відповідно до статті 55 Закону №796-XII, згідно наданих позивачем документів, не підтверджено право на зниження пенсійного віку, оскільки період фактичного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 3 роки 29 днів.

Тобто відмовлено позивачу у задоволенні його заяви, з підстав не підтвердження періоду проживання у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років станом на 1 січня 1993 року.

Стосовно підтвердження періоду роботи (проживання) позивачем у зоні посиленого радіологічного контролю слід вказати наступне.

Так, право на пенсію зі зниженням пенсійного віку, мають потерпілі Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку 2 роки (за умови початкової величини зниження пенсійного віку) та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (п.6 ч.1 ст.55 Закону № 796-XII).

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, про що свідчить копія посвідчення, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №23-14-128 від 25.07.2022 ОСОБА_1 проживав: з 26.06.1989 по 01.09.1989 за адресою: АДРЕСА_1 ; з 09.02.1990 по 03.11.1992 за адресою: АДРЕСА_2 ; з 03.11.1992 по 21.03.1997 за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до даних довідки виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області №748 від 09.12.2022, дані населені пункти відносилися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 до населених пунктів категорії №4, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС з 26.04.1986 по 31.12.2014 року (ЗУ "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014).

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджуються відповідними доказами, період проживання позивача станом на 01 січня 1993 року становить більше 4 років, з яких 3 роки 29 днів, визнані відповідачем, що дає йому право на зниження пенсійного віку не більше, як на 5 років (1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років), а інші підтверджені матеріалами справи.

Тобто, відповідачем безпідставно не зараховано позивачу необхідних 4 роки до 01.01.1993 для переходу на пенсію по віку на пільгових умовах.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Слід зазначити, що подані позивачем документи в сукупності не викликають сумнівів щодо його проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю та наявності у позивача статусу особи, яка постраждала від Чорнобильської катастрофи. Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії за віком відповідачем не наведено, а тому суд вважає, що рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від № 63 від 31.01.2023 про відмову у перерахунку пенсії позивача, порушує конституційне право позивача на перехід до пенсійного забезпечення за віком на пільгових умовах та соціальний захист, а отже є протиправним та підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене та оскільки на час звернення до відповідача, належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії підтверджена відповідним посвідченням, тому позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

Щодо вимог зобов`язального характеру як способу відновлення прав позивача, то суд зазначає таке.

За змістом ч. 1 ст. 83 Закону №1788-ХІІ пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У багатьох рішеннях Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обґрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією (наприклад, рішення у справі "Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини").

В пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Крім того, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції, Суд вказує на те, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути:

- незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України", п. 59);

- спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі", п. 158; рішення від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України", п. 29).

Отже, "ефективний засіб правового захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Водночас винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає зазначеній міжнародній нормі.

На переконання суду, зобов`язання ГУ ПФУ у Вінницькій області здійснити позивачеві перерахунок пенсії (перехід) з пенсії по інвалідності на пенсію за віком у відповідності до Закону України " "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" згідно заяви позивача від 26.01.2023 та виплачувати позивачеві пенсію за віком згідно здійсненого перерахунку є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Такий спосіб захисту матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не було встановлено інших підстав для відмови у призначенні пенсії, аніж досліджені та спростовані судом під час розгляду справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 вказаного Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з такого.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн. Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає сума у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 31.01.2023 № 63 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії (перехід) з пенсії по інвалідності на пенсію за віком у відповідності до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з урахуванням статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", згідно заяви ОСОБА_1 від 26.01.2023 та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком згідно здійсненого перерахунку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, проспект Соборний, 158-б, )

Суддя Вільчинський Олександр Ванадійович