Справа № 580/9838/23
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року справа № 580/9838/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Державної міграційної служби України (далі ДМС України, відповідач-1), Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (далі Управління, відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 28.09.2023 № 99-к Про оголошення звільнення ОСОБА_2 в частині звільнення 28.09.2023 ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління - начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області;

- поновити ОСОБА_1 , на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області з 29.09.2023;

- стягнути з Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 29.09.2023;

- стягнути з Державної міграційної служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 грн.

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 , на посаді заступника начальника Управління - начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Додатково просив стягнути з Державної міграційної служби України на користь позивача сплачений ним судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваними наказами позивача звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області. Позивач вважає оскаржувані накази протиправними та зазначає, що всупереч приписам законодавства вручене йому попередження про наступне звільнення не містить пропозиції іншої рівнозначної посади державної служби, або як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Така пропозиція взагалі не пропонувалась. Більш того, як на момент звільнення, так і на даний час, УДМС у Черкаській області не реорганізоване (перебуває в стані припинення), а посада з якої позивача звільнено є вакантною, натомість, інші працівники продовжують виконувати свої службові обов`язки відповідно до займаних посад, оскільки державна реєстрація припинення УДМС у Черкаській області не проведена. Позивач звертає увагу, що застосування законодавцем у положеннях ч. 5 ст. 22 та п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону України № 889-VIII слова може, підтверджує виключне право адміністративного розсуду суб`єкта призначення на переведення державного службовця без обов`язкового проведення конкурсу та жодним чином не звільняє його від обов`язку дотриматися процедури звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби у разі реорганізації державного органу. Також зазначив, що незаконним є і пункт 2 наказу УДМС у Черкаській області, яким позивача повторно звільнено 28.09.2023 з посади, оскільки він прийнятий службовою особою з перевищенням своїх службових повноважень, а тому також підлягає скасуванню із наступним поновленням на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, вказав, що незаконне звільнення позивача з посади призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, авторитет позивача серед колег значно знизився, оскільки лише позивача та начальника Управління звільнено з посад у зв`язку з реорганізацією, позаяк всі інші службовці продовжують працювати в штатному режимі відповідно займаних посад, при цьому не мав жодного дисциплінарного стягнення та зауважень щодо виконання своїх посадових обов`язків.

Ухвалою від 27.10.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.11.2023 від Державної міграційної служби України до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представниця відповідача-1 просила в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що ДМС попередила позивача про наступне звільнення 11.07.2023, однак оскільки штатний розпис Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби був відсутній станом на момент звільнення позивача (28.09.2023), то у ДМС була відсутня можливість запропонувати посади. Із вказаних підстав вважає необґрунтованими посилання позивача на частину 5 статті 22 Закону № 889-VІІ, оскільки конкурси на зайняття посад в державному органі не проводяться. Представниця відповідача зазначила, що наказ від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 ДМС прийняла із дотриманням визначеного законодавством порядку.

Крім того, зазначила про необґрунтованість вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу із ДМС України та вважає її такою, що не підлягає до задоволення як похідної. Також звернула увагу, що позивач не довів і не надав суду відповідних доказів завдання йому моральної шкоди з боку ДМС, тому вимоги позовної заяви щодо відшкодування моральної шкоди вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

15.11.2023 від Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача-2 просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що на виконання вимог наказу Державної міграційної служби України від 28.10.2023 № 265-кт Про звільнення ОСОБА_1 28.09.2023 Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області видало наказ № 99-к Про оголошення звільнення ОСОБА_2 , пунктом 2 якого зазначено: Звільнити ОСОБА_1 28 вересня 2023 року з посади заступника начальника Управління - начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу. Разом з тим, 08.11.2023 відповідач-2 видав наказ № 116-к Про внесення змін до наказу УДМС у Черкаській області від 28.09.2023 № 99-к, яким внесло зміни до наказу УДМС у Черкаській області від 28.09.2023 № 99-к Про оголошення звільнення ОСОБА_2 , а саме: пункт 1 наказу виклало в такій редакції: Оголосити наказ Державної міграційної служби України від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 , про те що ОСОБА_1 28.09.2023 звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу. Пункт 2 наказу 28.09.2023 № 99-к виключено.

20.11.2023 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив про безпідставність доводів відповідача у відзиві на позов з підстав викладених у позові. Щодо стягнення з ДМС України середнього заробітку позивач зазначив, що його незаконне звільнення з посади відбулось на підставі наказу т.в.о. Голови УДМС України, тобто центрального органу виконавчої влади, який є розпорядником бюджетних коштів, передбачених на оплату праці, в тому числі і працівників УДМС в Черкаській області. Крім того позивач вказав, що під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди враховав конкретні обставини справи, в тому числі характер порушення його прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, зниження його авторитету серед колег тощо.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

ОСОБА_1 з 18.04.2012 працював в управлінні Державної міграційної служби України в Черкаській області, з 05.08.2016 призначений на посаду заступника начальника управління начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства.

У зв`язку із утворенням як юридичної особи публічного права Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в порядку реорганізації шляхом злиття Управління Державної міграційної служби в Кіровоградській області та Управління Державної міграційної служби в Черкаській області на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2023 № 569 Про реорганізацію територіальних органів Державної міграційної служби, за підписом голови Державної міграційної служби України позивача попереджено про наступне звільнення від 11.07.2023 № 10.2/967-23 (дата ознайомлення 11.07.2023), у зв`язку із реорганізацією Управління Державної міграційної служби в Черкаській області на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу з урахуванням абзацу першого частини третьої статті 87 Закону України Про державну службу. Додатково ДМС повідомила, що особи, звільнені з посад державної служби у період дії воєнного стану, протягом одного року після припинення чи скасування воєнного стану можуть бути прийняті на рівнозначні або нижчі посади державної служби та служби в органах місцевого самоврядування без проведення конкурсу, з урахуванням вимог частини десятої статті 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Державна міграційна служба України прийняла наказ від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 , відповідно до якого звільнила ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби в Черкаській області відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу.

На виконання Наказу Державної міграційної служби України від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 Управління Державної міграційної служби в Черкаській області прийняло наказ від 28.09.2023 № 99-к Про оголошення звільнення ОСОБА_2 , відповідно до п. 2 якого звільнило ОСОБА_1 28.09.2023 з посади заступника начальника Управління начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби в Черкаській області, 28.09.2023 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу.

Позивач вважає оскаржувані накази про звільнення протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Підстави для припинення державної служби визначені ст. 83 Закону № 889-VIII, відповідно до п. 4 ч. 1 якої державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Згідно п. 1 ч. 1 статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, реорганізація державного органу.

Відповідно до ч. 3 статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Аналіз вказаних положень вказує на те, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, реорганізація державного органу. При цьому, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку з реорганізацією державного органу у суб`єкта призначення або керівника державної служби виникає обов`язок запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. В свою чергу звільнення державного службовця у зв`язку із реорганізацією державного можливе виключно за наявності двох умов: відсутності можливості запропонувати відповідні посади або у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Суд встановив, що матеріали справи не містять жодних доказів пропозиції позивачу іншої рівнозначної посади державної служби або, як виняток, нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Суд врахував, що відповідачі не заперечують обставини, що позивачу не пропонувалась жодна інша посада державної служби в Управлінні Державної міграційної служби в Черкаській області. В свою чергу представниця відповідача-1 зазначила про відсутність можливості запропонувати посаду, оскільки штатний розпис Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби був відсутній станом на момент звільнення позивача.

Надавши оцінку вказаному посиланню, суд зазначає, що вказана відповідачем обставина не звільняє відповідача-1 від встановленого абз. 2 ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII обов`язку запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну або, як виняток, нижчу посаду державної служби.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку, що під час прийняття спірного наказу від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 відповідач-1 не дотримався процедури звільнення державного службовця, встановленої Законом України Про державну службу.

Наведене, на думку суду, є самостійною та достатньою підставою для визнання протиправним та скасування наказу ДМС України наказу від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 .

Щодо частини вимог про визнання протиправним та скасування п. 2 наказу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 28.09.2023 № 99-к Про оголошення звільнення ОСОБА_2 , суд зазначає таке.

Як встановив вище суд, на виконання наказу Державної міграційної служби України від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 Управління Державної міграційної служби в Черкаській області прийняла наказ від 28.09.2023 № 99-к Про оголошення звільнення ОСОБА_2 , відповідно до п. 2 якого звільнило ОСОБА_1 28.09.2023 з посади заступника начальника Управління начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби в Черкаській області, 28.09.2023 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України Про державну службу.

Разом з тим, 08.11.2023 відповідач-2 прийняв наказ № 116-к Про внесення змін до наказу УДМС у Черкаській області від 28.09.2023 № 99-к, яким вніс зміни до наказу УДМС у Черкаській області від 28.09.2023 № 99-к Про оголошення звільнення ОСОБА_2 , а саме: пункт 1 наказу виклав в такій редакції: Оголосити наказ Державної міграційної служби України від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 , про те що ОСОБА_1 28.09.2023 звільнено з посади заступника начальника Управління - начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України Про державну службу. Пункт 2 наказу від 28.09.2023 № 99-к виключив.

Таким чином, станом на час розгляду справи п. 2 наказу № 99-к, який просить скасувати позивач, виключений відповідачем та втратив чинність, у зв`язку із чим суд доходить висновку про відсутність предмету спору у цій частині та, як наслідок, про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Суд зазначає, що встановлення судом факту незаконного звільнення позивача і, як наслідок, поновлення його на посаді, є нерозривними складовими одного процесу із захисту порушеного права, що співпадають у часі.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що поновлення на посаді незаконно звільненого працівника повинно відбуватись з дня, наступного за днем звільнення.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, з метою відновлення порушеного права позивача, враховуючи незаконність звільнення позивача, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід поновити на посаді заступника начальника Управління начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області з 29 вересня 2023 року.

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацом 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули починаючи з дня незаконного звільнення, по день прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Суд зазначає, що оскільки позивача звільнено у вересні 2023 року, середньоденна заробітна плата обчислюється судом виходячи з розміру заробітної плати, нарахованої позивачеві за липень та серпень 2023 року.

Як встановив суд з довідки Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 10.10.2023 № 05/79-23, сума заробітної плати позивача за липень та серпень 2023 року склала 38954,35 грн (19910+19044,35). Згідно довідки Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 19.10.2023 № 7101.10-8904/71.2-23 сума відпрацьованих позивачем днів за липень та серпень 2023 року склала 43 (21 та 22).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 905,92 (38954,35/43) грн.

Виходячи із поняття вимушеного прогулу, кількість днів вимушеного прогулу визначається з дня звільнення та до винесення судом рішення про поновлення на роботі незаконного звільненого працівника, в цьому випадку з 29 вересня 2023 року по 30 листопада 2023 року.

Кількість днів вимушеного прогулу, які підлягають оплаті (за період з 29 вересня 2023 року по дату прийняття рішення в даній справі складає 45 днів.

Таким чином, у зв`язку з незаконним звільненням, з відповідача-1 на користь позивача потрібно стягнути 40766,40 грн (45 х 905,92 грн.) середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з ДМС України суд вважає необґрунтованими, оскільки згідно вищевказаної довідки Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області від 10.10.2023 № 05/79-23 заробітну плату позивача нараховувало та виплачувало саме Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області, у зв`язку із чим середній заробіток за час вимушеного прогулу належить стягнути саме із вказаного органу.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в сумі 19477,28 грн (905,92 *21,5 (середня кількість робочих днів у період липень - серпень 2023).

Щодо позовної вимоги стягнути з відповідача-1 на користь позивача моральну шкоду в сумі 20000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що шкода завдана фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні своїх повноважень відшкодовується державою незалежно від вини цієї особи.

Шкода це будь-яке знецінення блага, що охороняється правом, тому її поділяють на майнову і немайнову. Моральна шкода втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, у чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Жодних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) яких він зазнав, характеру немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у його життєвих і професійних стосунках, моральних переживаннях, стану здоров`я тощо позивач не надав.

Тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, що належить задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору в задоволеній частині позовних вимог відповідно до Закону України Про судовий збір, а у задоволенні вимог, за які позивач сплатив судовий збір, суд відмовив, а також відсутністю доказів понесення інших судових витрат, підстави для їх розподілу відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної міграційної служби України від 28.09.2023 № 256-кт Про звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області з 29.09.2023.

Стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 40766 (сорок тисяч сімсот шістдесят шість) грн 40 коп. з утриманням із вказаної суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Допустити до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління начальника відділу у справах іноземців та осіб без громадянства Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області з 29.09.2023.

Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць в розмірі 19477 (дев`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят сім) грн 28 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );

2) відповідач-1 Державна міграційна служба України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9, );

3) відповідач-2 Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, бул. Шевченка, 117, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 30.11.2023.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК