Справа № 380/25872/23
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

30 листопада 2023 рокусправа №380/25872/23

Суддя Львівського окружного адміністративного суду О.П. Хома, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 13.05.2016 по 28.02.2018 включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 13.05.2018 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Ухвалою суду від 09.11.2023 позовну заяву залишено без руху з підстав пропуску строку звернення до суду, визначеного статтею 122 КАС України.

Позивачем 09.11.2023 (вх. №91653) на виконання ухвали від 09.11.2023 подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яка не містить жодних доказів на обґрунтування поважності причин пропуску строку. Суть заяви зводиться до посилань на практику ЄСПЛ та бачення позивача щодо застосувань положень статті 122 КАС України та статті 233 КЗпП України.

Розглядаючи питання дотримання позивачем строків звернення до суду з даним позовом, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тому при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізналася» та «повинна була дізнатись».

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли їй стало відомо про прийняття певного рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дії, і у неї не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові в справі №380/2355/20 від 28.05.2021.

Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 КАС України).

Як слідує зі змісту позовної заяви, предметом позову є неповнота нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 13.05.2016 по 28.02.2018 під час проходження позивачем військової служби.

Тобто, спірні правовідносини виникли у зв`язку із проходженням позивачем публічної (військової) служби.

Згідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25.09.2019 №198 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 25.09.2019.

Позивач звернулася до суду 06.11.2023, тобто через чотири роки після виключення зі списків особового складу частини.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-ІХ (далі - Закон №2352-ІХ) внесено зміни, зокрема до статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України).

Закон № 2352-ІХ набрав чинності 19.07.2022.

Стаття 233 КЗпП України (в редакції, чинній на дату подання позовної заяви до суду) врегульовує питання строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів таким чином.

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Водночас, статтею 233 КЗпП України передбачена можливість у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, поновлення вказаних строків, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Пунктом першим Прикінцевих положень КЗпП України, передбачено що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Зміст даної норми вказує на те, що строк визначений частиною другою статті 233 КЗпП України, продовжується, а не переривається чи зупиняється, на строк дії карантину.

Відтак, закінчення карантину є закінченням строків, визначених частиною 2 статті 233 КЗпП України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відтак, обмеження щодо застосування строків, визначених частиною другою статті 233 КЗпП України, скасовано 30.06.2023.

Позивач звернулася до суду 06.11.2023, тобто через чотири місяці з моменту закінчення дії карантину, та через півтори року з моменту внесення змін до статті 233 КЗпП України, якою встановлено тримісячний строк для звернення до суду

Суддя зазначає, що отримання позивачем листа відповідача від 21.09.2023 у відповідь на її заяву не змінює момент, з якого позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Саме така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Ураховуючи викладене в сукупності, звернення позивача до суду відбулося більше ніж через рік з моменту внесення змін до статті 233 КЗпП України (19.07.2022), які передбачають звернення до суду для вирішення трудового спору в тримісячний строк, з дня коли особа дізналась, або повинна була дізнатись про порушення свого права, та через чотири місяця після скасування карантину.

Окрім того позивач зазначає, що проходила службу у військові частині НОМЕР_1 з 13.05.2016 по 25.11.2019, проте до заяви про поновлення строку від 27.11.2023 позивачем долучено довідку від 10.10.2023 №1026 про те, що старший солдат ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Національній академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного з 15.04.2016.

Тобто, відомості довідки про початок служби позивача в Національній академії сухопутних військ ім. гетьмана Петра Сагайдачного суперечать долученим до позовної заяви наказам про період проходження нею військової служби у в/ч НОМЕР_1 .

Тому вказана довідка не є належним доказом на підтвердження проходження позивачем військової служби впродовж періоду після виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та до дати звернення до суду з даним позовом.

За відсутності належного доказу проходження позивачем військової служби під час дії в Україні воєнного стану, саме посилання на такий загальновідомий факт є безпідставним, оскільки Львівський окружний адміністративний суд з моменту оголошення воєнного стану не припиняв свою процесуальну діяльність і працював у звичайному режимі.

Позивач ніяк не обґрунтувала яким чином запровадження воєнного стану в Україні перешкодило її своєчасному зверненню до суду з даним позовом.

З огляду на норми статті 122 КАС України та статті 233 КЗпП України, висную, що позивач пропустила строк звернення до суду з даним позовом.

Суддя не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.

Вказане зумовлює повернення позивачу позовної заяви та доданих до неї матеріалів згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України.

Повернення позовної заяви та надання позивачу права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до суду з такою позовною заявою, не є обмеженням доступу до суду, гарантованого пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про його повернення.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 160, 169, 243, 248, 256, 293, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду, - відмовити повністю.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя О.П. Хома