Справа № 520/26299/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 р. № 520/26299/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.03.2023 №0-2023, що прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що прийняте всупереч нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду від 04.10.2023 відкрито спрощене провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Представником відповідача 16.10.2023 до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що оскаржуване рішення відповідача є правомірним, та прийнятим з дотриманням вимог чинного законодавства. В задоволенні адміністративного позову просить відмовити.

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

ГУ ДПС у Харківській області надіслало до ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення 0-2023 від 01.03.2023. Згідно даного податкового повідомлення-рішення позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2021 рік у розмірі 1098408,00 грн.

Об`єктом оподаткування є нежитлова будівля, що придбана позивачем згідно договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації від 03.10.2019 - підземний склад готової продукції з інженерною інфраструктурою загальною площею 18306,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення, винесене відповідачем, протиправним, безпідставним, таким, що порушує його майнові права, та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків і зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України ( далі - ПКУ).

Нарахування та сплата податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентується ст. 266 ПКУ.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПКУ платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів про право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ).

Відповідно до пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

У постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 540/2206/19 Верховний Суд дійшов висновку, що застосування пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ передбачає наявність двох умов: перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. При цьому, вказаною нормою передбачена податкова пільга як для юридичних, так і для фізичних осіб.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, встановлена пп. "ж" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Суд зазначає, що застосування підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачає наявність двох умов: перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником (юридичною та фізичною особою), друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) віднесений до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здається їх власником в оренду, лізинг, позичку.

09 травня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 380/10802/22 також досліджував питання щодо застосування до сільгоспвиробника пільги зі сплати податку на нерухоме майно. За змістом пункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, правовою підставою для застосування до сільгоспвиробника пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус як власника, так і будівлі.

У відзиві на позов відповідач зазначає, що відповідно до реєстраційних даних електронних баз ГУ ДПС Фізична особа підприємець ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) перебуває на обліку з 18.04.2002 та здійснює підприємницьку діяльність за КВЕДАМИ: 46.73 (основний) оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 68.10 Купівля та продаж власного нерухомого майна; 14.20 Виготовлення виробів із хутра; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям; 45.32 (Основний) Роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Отже, із вищезазначеного вбачається, що позивачем не дотримано жодної з умов, передбачених чинним законодавством для застосування пільги щодо визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. ФОП ОСОБА_1 не є сільськогосподарським товаровиробником, не займається сільськогосподарською діяльністю та не має жодних доказів щодо належності оподаткованих будівель до вищезазначених категорій та використання таких будівель у сільськогосподарській діяльності та взагалі з урахуванням того, що позивач займається наданням в оренду власного чи орендованого майна, застосування пільги є неможливим.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 станом на 01.03.2023 є нежитловою будівлею (підземний склад готової продукції), а саме станом на дату формування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно за 2021 рік.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень визначає Закон України від 01.07.2004 № 1952 "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952). Пунктом 1 ст. 26 Закону № 1952 визначено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі змін ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх змін, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна у тому числі зміни його технічних характеристик, за заявою власника чи іншого правонабувача обтяжувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» п. 2 ч. 6 ст. 37, цього закону, вносяться зміни до державного реєстру прав.

Статтею 28 Закону № 1952 визначено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна у разі, коли в документах, що подаються до такої реєстрації, відсутні відомості про технічні характеристики відповідного об`єкта, надається технічний паспорт на такий об`єкт.

Під час проведення державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вносяться відомості про об`єкт нерухомого майна відповідно до технічного паспорта на такий об`єкт. З метою уніфікації об`єктів нерухомості Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації розроблено Методику класифікації будівель за головною класифікаційною; ознакою - їх цільовим функціональним призначенням (далі - Методика).

Оскільки фактичне головне призначення кожного конкретного об`єкта нерухомості обчислюється на підставі документів, що підтверджують право власності, у порядку, визначеному Класифікатором, і використанням Методики ідентифікації за головною класифікаційною ознакою будівель багатофункціонального призначення, то платникам податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за отриманням необхідного висновку щодо ідентифікації об`єкта нерухомості доцільно звертатись до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду.

Відтак, платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчислення бази оподаткування, повинен звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду, і отримати необхідний висновок щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу.

Зазначена правова позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному ним у постанові від 2 лютого 2020 року у справі №819/2191/17.

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку; розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на прав власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Відтак, позивача не було позбавлено можливості надати до податкового органу уточнюючі документи щодо характеристик оподаткованих будівель для розрахунку податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, шляхом застосування коефіцієнтів для обчислення такого податку.

Так, позивач звертався з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою від 23.08.2023, в якій зазначає, що має право власності на об`єкт нерухомого майна, на який нараховано податкове зобов`язання, та додає копії технічного паспорту.

ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не визначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

В Розділі І Вступ ДК 018-2000 вказано, що будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Відповідач, у відзиві на позов зазначає, що згідно експлікації до технічного паспорту, який виготовлено станом на 09.12.2021, спірний об`єкт нерухомості є виробничим будинком. Технічний паспорт, який виготовлено 09.12.2021 не може використовуватись контролюючим органом при віднесенні нежитлової будівлі до певної категорії за весь 2021 рік з огляду на його формування в кінці 2021 року, тобто такий технічний паспорт жодним чином не може підтверджувати категорію будівлі за весь 2021 рік.

Більш того позивачем до контролюючого органу надано лише титульну сторінку технічного паспорту, з якої відповідачем неможливо встановити, до якої саме категорії віднесено будівлі належні позивачу.

Відповідно до п. 7 постанови Кабінету міністрів України від 08.02.1995 № 108 «Про порядок заняття торговельною діяльністю та правила торговельного обслуговування населення» господарюючі суб`єкти для заняття торговельною діяльністю можуть мати: товарні склади, склади - холодильники - відокремлені або спеціально пристосовані приміщення для зберігання та переробки транспортних запасів; склади - магазини, що мають функціональні площі, до яких входять торговельні та складські площі закритих та напіввідкритих приміщень для зберігання великогабаритних товарів.

Отже, при визначенні ставки податку відповідач керувався нормами чинного законодавства, а саме ст. 266 ПК України, відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де вказано об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 - нежитлова будівля (підземний склад готової продукції). Контролюючим органом було застосовано ставку 1,0 % для категорії нежитлових будівель "Склади універсальні" згідно з рішенням сесії Ков`язької селищної ради.

Підсумовуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач не має жодних підстав для застосування пільги, визначеної пп. "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, та відповідачем здійснено визначення приналежності об`єкту нерухомості до певної категорії відповідно до даних Державного реєстру прав на нерухоме майно, де чітко зазначено, що у власності позивача перебуває "підземний склад готової продукції", що відповідно до рішення Ков`язької селищної ради оподатковується за ставкою 1 % у 2021 році.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, при обчисленні позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідачем обґрунтовано застосовано ставку 1,0 %.

Згідно з ч. 1 ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Отже, обов`язок платника податку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виникає у власників з дня виникнення права власності на об`єкти нерухомості, що відповідно до норм ПК України є об`єктами оподаткування.

Суд зазначає, що позивачем не наведено доводів, які свідчать про незаконність та неправомірність дій контролюючого органу, які у свою чергу тягнуть за собою скасування оскаржуваного податкового повідомлення - рішення та звільнення позивача від обов`язку сплачувати податки, передбачені Конституцією України. Позивач лише заперечує сплату податку як такого, без зазначення законодавчо встановлених підстав для звільнення від оподаткування.

Оскільки позивачем не підтверджено протиправність та необґрунтованість прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення, відтак, у суду відсутні підстави вважати, що зазначена податкова вимога щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, прийнята з порушення норм законодавства, що свідчить про відсутність підстав її скасування і, як наслідок, підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування податкового повідомлення-рішення не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов