Справа № 280/5595/23
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/5595/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2023, (суддя суду першої інстанції Семененко М.О.), прийняту без виклику сторін в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/5595/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

Запорізький окружний адміністративний суд ухвалою від 11.08.2022 повернув адміністративний позов ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм процесуального права просить ухвалу скасувати та справу направити суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є фізичною особою, вона не є суб`єктом господарювання, бухгалтером чи фахівцем в галузі права. Таким чином, вона не знала та не могла знати навіть про зміну законодавства, в про те, що Верховний Суд кардинально змінив практику застосування тих самих норм, трактування яких не змінювалося багато років. Позивач справедливо вважала, що після рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2019 про скасування наказу Головного управління ДФС у Запорізькій області №2856 від 14.11.2018 про проведення відповідної перевірки потреби в окремому оскарженні зазначених повідомлень рішень немає. Тобто, позивач розуміла, що незаконність наказу про проведення перевірки не має наслідком відкликання податкових повідомлень рішень, однак вважала, що незаконна перевірка не може породжувати законних її наслідків.

Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, заявник просить ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Копії процесуальних рішень та повістки - повідомлення про час та місце розгляду справи були направлені позивачу за адресою, вказаною в апеляційній скарзі як адреса для листування: АДРЕСА_1 .

Однак, поштові повідомлення із вмістом поштового відправлення повернулись на адресу Третього апеляційного адміністративного суду з поміткою «закінчення терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ч. 11 ст. 126 КАС України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09.07.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 06.02.19 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку з доходів фізичних осіб на суму 256612,35грн., в тому числі основний платіж 205289 грн. та застосовано фінансову санкцію в сумі 51322,47грн.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 06.02.19 року, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 21384,36 грн., в тому числі основний платіж 1 7107,49 грн. та фінансова санкція 4276,87 грн.

Ухвалою суду від 24.07.2023 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня одержання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання до суду: 1) позовної заяви відповідно до кількості учасників справи, у якій необхідно вказати правильний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України Головного управління ДПС в Запорізькій області; 2) заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, із зазначенням інших підстав для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та наданням доказів їх поважності.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху представником позивача надано заяву про усунення недоліків (вх. №34479 від 09.08.2023), до якої долучено позовну заяву та заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

В обґрунтування заяви про поновлення строку на звернення до суду позивач зазначила, що позивач є фізичною особою та не має фахових знань в галузі права, у зв`язку з чим не могла знати про зміни в законодавстві. Позивачка усвідомлювала, що незаконність наказу про проведення перевірки не має наслідком відкликання податкових повідомлень-рішень, однак вважала, що незаконна перевірка не може породжувати законних її наслідків. Отже, право позивачки на оскарження податкових повідомлень-рішень хоча і не перебуває у залежності від факту оскарження наказу, не потребувало активних дій щодо його реалізації на момент винесення податкових повідомлень-рішень, оскільки було фактично безпредметним. Також позивачка зазначає, що звернулась до суду, приблизно через два місяці після того, як отримала рішення про стягнення з неї суми податкового боргу, що на її думку є розумним та найкоротшим строком для звернення. Крім того позивачка з березня 2022 року знаходиться за кордоном, що свідчить про те, що строк з березня 2022 по квітень 2023 року пропущений з поважних причин, а саме за обставин непереборної сили. Просить визнати причини пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними та поновити пропущений строк.

Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено строк звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження ППР, натомість причини пропуску строку зазначені позивачем у клопотанні не є поважними.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску (частина 6 статті 161 КАС України).

Згідно з частиною 1 статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною другою вказаної статті визначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифіковано Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, особі гарантується право на звернення до суду.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду ..., не є абсолютним; воно може бути обмеженим ... Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані...».

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (рішення Європейського суду з прав людини у справах Стаббігс на інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії).

Отже, законодавцем встановленими строками обмежено звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Такі строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, вони покликані забезпечити юридичну визначеність у публічно-правових відносинах. Після завершення зазначених строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Тобто, вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом залижеть від того коли особа дізналась або повинна був дізнатись про порушення такого права.

Суд звертає увагу, що оскаржувані податкові повідомлення рішення ОСОБА_2 отримала 11.02.2019, що останньою не заперечується, однак із позовом про їх оскарження позивач звернулася лише в липні 2023 року.

Позивач посилається на свою юридичну необізнаність, а також вказує, що вона вважала, що оскільки рішенням Запорізького окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано наказ про проведення перевірки, податкові повідомлення рішення є очевидно протиправними без їх оскарження в судовому порядку.

Суд зазначає, що правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року під час розгляду адміністративної справи № 9901/405/19.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року по справі №540/2097/18 виклав правову позицію, що юридична необізнаність не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили позивачу з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом.

Як видно з матеріалів справи, позивач з лютого 2019 року не вчиняв будь-яких дій для умов оскарження податкових повідомлень- рішень протягом усього часу до звернення до суду, бездіяльність позивача ґрунтувалася на її суб`єктивному уявленні про те, що податкові повідомлення рішення є протиправними без будь-якого судового оскарження та не можуть бути реалізовані.

Між тим, суд апеляційної інстанції наголошує, що юридична необізнаність, байдужість або не правильне сприйняття та оцінка юридичних фактів не можуть вважатися об`єктивними підставами для поновлення строку.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що пропуск строку звернення до суду відбувся фактично з підстав зміни судової практики, до часу звернення до суду позивач об`єктивно могла розраховувати на те, що податкові повідомлення рішення відповідача не повинні бути реалізованими.

Натомість, позивач не наводить прикладів яку саме зміну судової практики вона має на увазі, не зазначає, коли відбулась така зміна судової практики на зазначає посилань на відповідні судові справи.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 11.08.2023 в адміністративній справі № 280/5595/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук