Справа № 160/14522/23
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 жовтня 2023 р.Справа № 160/14522/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Царікової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу №160/14522/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровський області (вул. Сімферопольська, буд. 17-а, м. Дніпро, 49005; ідентифікаційний код юридичної особи 44118658), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вул. 93-ї Холодноярської Бригади, буд. 1, 49000; ідентифікаційний код юридичної особи 37988155), третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Ю. Кондратюка, буд. 108, м. Дніпро, 49128; ідентифікаційний код юридичної особи 44896456), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

27.06.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровський області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), у якому позивач, з урахуванням уточненого адміністративного позову (вх. №66832/23 від 07.08.2023), просить:

- визнати бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) щодо невчинення необхідних дій по поверненню надміру сплачених ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) грошових зобов`язань протиправною;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (, 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) підготувати та направити до Головного управління державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (, 49000, м. Дніпро, вул. 93-1 Холодноярської Бригади, 1) висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) грошових коштів у розмірі 37788,74 грн.

Разом з тим, позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, 49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-А) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати, які пов`язані з оплатою правничої (правової) допомоги адвоката у розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень), що в подальшому будуть підтверджені відповідними доказами.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 у справі №160/4258/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу зі сплати боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області, , про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошових коштів у сумі 37788,74 грн. Проте, під час примусового виконання вказаної вимоги у межах виконавчого провадження №68530864 Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з позивача було стягнуто та перераховано на рахунки відповідача заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску, недоїмки та штрафу у розмірі 37788,74 грн. Позивач звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою про повернення грошових коштів у розмірі 37788,74 грн, які було стягнуто у межах виконавчого провадження №68530864 на підставі вимоги №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, яка була скасована. Однак, зазначену заяву відповідачем залишено без розгляду з причин відсутності переплати в інтегрованій картці платника. Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невчинення необхідних дій з повернення надміру сплачених коштів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2023 відкрито провадження в адміністративній справі №160/14522/23 та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Цією ж ухвалою залучено в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Ю.Кондратюка, буд. 108, м. Дніпро, 49128; ідентифікаційний код юридичної особи 44896456).

08.09.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі третя особа-1) надійшов відзив на позовну заяву (вх. №77011/23), у якому останнім зазначено, що на примусовому виконанні у відділі у період з 12.02.2022 по 15.10.2022 перебувало виконавче провадження №68530864 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У, виданої 03.02.2021 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області суми боргу в розмірі 37788,74 грн. Державним виконавцем 15.10.2022 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку зі сплатою боржником суми боргу в повному обсязі. Третя особа-1 наголошувала на тому, що дії державного виконавця були направлені виключно на виконання вимог виконавчого документа, в порядку та у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

10.09.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву (вх. №80087/23), в якому відповідач-1 заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень відповідач-1 зазначив, що позивач перебував на обліку платників єдиного внеску як фізична-особа підприємець та був зобов`язаний нараховувати та сплачувати єдиний внесок. Контролюючий орган в автоматичному режимі нарахував позивачу недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 37788,74 грн. Оскільки позивач самостійно не сплатив єдиний внесок, тому вимога №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 була направлена для примусового виконання до органу державної виконавчої служби та виконана останнім. Відповідач стверджує, що оскільки в інтегрованій картці платника відсутня переплата з єдиного внеску, тому, вимоги позивача про повернення надміру сплачених коштів є безпідставними. Разом з тим наголошує на тому, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 у справі №160/4258/22, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022, не було зобов`язано відповідача-1 внести зміни до ІКП ФОП ОСОБА_1 . Заперечуючи бездіяльність у спірних правовідносинах, відповідач-1 просив суд у задоволенні адміністративного позову відмовити.

02.10.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від відповідача -1 надійшли заперечення про стягнення витрат на правничу допомогу (вх. №83426/23), в яких останній просив суд у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №160/14522/23 відмовити в повному обсязі з причин того, що розмір вказаних витрат є недоведеним та необґрунтованим.

Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалось.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебував на обліку в Правобережній ДПІ (Новокодацький район) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як фізична особа-підприємець.

Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано на ім`я позивача податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 на суму 37788,74 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 у справі №160/4258/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу зі сплати боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021, видану Головним управлінням Державної податкової служби у Дніпропетровській області, , про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошових коштів у сумі 37788,74 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.12.2022 у справі №160/4258/22 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишено без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 року залишено без змін.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.04.2022 у справі №160/4258/22 набрало законної сили 08.12.2022.

Податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 на суму 37788,74 грн, сформовану Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, пред`явлено до примусового виконання до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Авраменко Кароліни Ігорівни від 12.02.2022 відкрито виконавче провадження №68530864 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 на суму 37788,74 грн, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Постановою державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Авраменко Кароліни Ігорівни від 15.10.2022 закінчено виконавче провадження №68530864 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 на суму 37788,74 грн, виданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки вимоги виконавчого документа виконані боржником у повному обсязі.

25.04.2023 позивач через адвоката звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з заявою про повернення грошових коштів у розмірі 37788,74 грн.

Листом №38633/6/04-36-24-11-13 від 26.05.2023 Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області залишено вказану вище заяву позивача без розгляду з причин відсутності в інтегрованій картці платника ФОП ОСОБА_1 переплати в сумі 37788,74 грн. Разом з тим, відповідач-1 зазначив, що скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) не скасовує суми існуючої заборгованості та відсутність у рішенні суду жодних зобов`язань щодо вчинення Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області будь-яких дій щодо зазначеної заборгованості.

Не погоджуючись із такою позицією контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд, з`ясувавши обставини справи, дійшов до висновку про те, що провадження у справі слід закрити, виходячи з такого.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до положень ст. ст. 2, 4 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Помилковим є застосування приписів ст. 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких нібито є суб`єкт владних повноважень.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні, у тому числі господарські, правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у конкретних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому, у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах. Інакше кажучи, органи державної влади, насправді, не діють як юридичні особи, навіть якщо вони формально наділені таким статусом, а діють від імені держави, що відповідає за своїми зобов`язаннями державним майном, яким наділяє, зокрема, її органи (постанови від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11 (п.п. 6.21, 6.22), від 26.02.2019 у справі №915/478/18 (п.п. 4.19, 4.20), від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п. 26), від 15.01.2020 у справі №698/119/18 (п. 21), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18 (п. 35), від 06.07.2021 у справі №911/2169/20 (п. 8.5), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 80), від 15.02.2022 у справі №910/6175/19 (п. 7.45), від 20.07.2022 у справі №910/5201/19 (п. 75), від 05.10.2022 у справах №923/199/21 (п. 8.16) і №922/1830/19 (п. 7.1), від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (п. 55), від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц (п.37)).

Тобто, під час провадження у справі стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц (п. 27), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 81), від 05.10.2022 у справі №923/199/21 (п. 8.18) і №922/1830/19 (п. 7.3), від 14.12.2022 у справі №2-3887/2009 (п. 55), від 12.07.2023 у справі №757/31372/18-ц (п. 38)).

Отже, те, що позивач вказав відповідачем-1 у даній справі суб`єкта владних повноважень Головне управління ДПС у Дніпропетровській області, не означає, що у спірних правовідносинах відповідальним суб`єктом є не держава, а саме цей орган. Інакше кажучи, у кондикційних спірних правовідносинах орган держави є представником її інтересів, а не суб`єктом владних повноважень, який здійснює щодо позивача публічно-владні управлінські функції. Останні він реалізував тоді, коли виставив позивачу вимогу зі сплати боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021 та забезпечив стягнення податкової заборгованості до Державного бюджету України.

Подальше намагання позивача повернути з Державного бюджету України відповідні грошові кошти не пов`язане з виконанням суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій щодо позивача.

Суд звертає увагу на обраний позивачем спосіб захисту прав, свобод та інтересів останнього, та наголошує на наступному.

Частиною 2 статті 45 Бюджетного кодексу України (далі БК України) визначено, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету. Перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до державного бюджету через єдиний рахунок, здійснюється Казначейством України за висновком податкових органів, поданим на дату формування реєстру платежів з єдиного рахунка в розрізі окремого платника у складі зведеного реєстру платежів з єдиного рахунка згідно з Податковим кодексом України.

На виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судовий збір» та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №375, розроблено Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 25.09.2013 за №1650/24182) (далі Порядок №787).

Порядком №787 визначено алгоритм дій державних органів та їх взаємовідносини, зокрема, в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань.

Відповідно до п. 5 Порядку №787 повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету або повернення на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, або перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення (перерахування) помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС та органи Держмитслужби) орган, що контролює справляння надходжень бюджету, засобами системи Казначейства формує подання в електронній формі згідно з додатком 1 до цього Порядку та подає його до відповідного головного управління Казначейства за місцем зарахування платежу до бюджету, Казначейства.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи ДПС, та перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, до Казначейства подається висновок відповідно до Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 №60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2019 за №370/33341.

Копія судового рішення, засвідчена належним чином, подається платником до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією платіжної інструкції, яка підтверджує перерахування коштів до бюджету.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 11.02.2019 №60, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.04.2019 за №370/33341 (далі Порядок №60) платник податків має право на повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені з єдиного рахунка, відкритого на ім`я ДПС у Казначействі.

Заява подається платником податків до територіального органу ДПС за основним місцем обліку такого платника виключно в електронній формі через сервіс «Електронний кабінет», що функціонує відповідно до статті 42-1 розділу II Податкового кодексу України, з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації в інформаційно-комунікаційних системах, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

З огляду на викладене, повернення помилково перерахованих грошових коштів може здійснюватися виключно за зверненням платника податку у порядку встановленому вищенаведеними положеннями, а отже, вимога позивача про зобов`язання відповідача підготувати та направити до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області висновок про повернення позивачу грошових коштів не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положеннями наведених Порядків регулюються правовідносини виключно між платниками податків, контролюючими органами та органами державного казначейства.

Згідно ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України).

Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України).

З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми податкового боргу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є Головне управління ДПС України у Дніпропетровській області.

Отже, виходячи з положень ч. 2 ст. 2 ЦК України, у разі коли відповідний орган державної влади вступає у цивільні правовідносини і є зобов`язаною особою по відношенню до іншої особи у таких правовідносинах, то боржником є держава Україна як учасник цивільних відносин в особі відповідного органу.

При цьому, слід відзначити, що предметом регулювання глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальним інститутом цивільного права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Характерною особливістю таких зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у такому зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Таке зобов`язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для пред`явлення вимоги на підставі наведених норм є належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що такий спосіб захисту позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Він також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом пред`явлення відповідного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають у даному випадку право платнику (позивачу) скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності органу державної влади шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з Державного бюджету.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених правових положень, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав позивача у спірних правовідносинах буде стягнення грошових коштів з Державного бюджету України, які підлягають захисту на підставі положень статті 1212 ЦК України, і не потребують додаткового обґрунтування відповідно до положень статті 392 ЦК України, помилково або надмірно сплачені суми підлягають стягненню за позовом власника до відповідача саме з Державного бюджету України.

Крім того, слід зазначити, що визначення способу захисту, а саме визначення позовних вимог, обґрунтування позову певними правовими нормами, як і посилання на фактичні обставини справи та визначення предмета спору, процесуальним законом покладено саме на позивача, у зв`язку з чим, у відповідача у справі виникають певні правомірні очікування, оскільки реалізація його прав на захист проти позову перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з правовими вимогами та підставами, викладеними саме позивачем.

Таким чином, суд виходить з того, що обраний позивачем спосіб захисту (щодо зобов`язання відповідача підготувати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідний висновок про повернення грошових коштів) є неефективним, та з урахуванням положень статті 1212 ЦК України не призводить до повернення йому вказаних грошових коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.11.2019 у справі №910/1806/19.

Отже, суд наголошує на тому, що публічно-правові відносини сторін цього спору припинилися з моменту стягнення у примусовому порядку в межах виконавчого провадження №68530864 податкової заборгованості в розмірі 37788,74 грн на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-10424-50/67У від 03.02.2021, скасованої в судовому порядку. Відтак, грошові кошти, примусово стягнуті з рахунків позивача на виконання податкової вимоги до бюджету, стали такими, що знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави. Спірні правовідносини з приводу повернення відповідної грошової суми стосуються захисту майнових прав позивача як учасника цивільних відносин. З огляду на вказане, суд вважає, що вимога, яку заявив позивач, належить до юрисдикції місцевого загального суду. З огляду на чинне правове регулювання, правовідносини щодо повернення з бюджету коштів, які були стягнуті як податковий борг, але після скасування податкової вимоги знаходяться у бюджеті без достатньої правової підстави, не є публічно-правовими.

Суд зазначає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом податкової вимоги позивач згідно ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми стягнутих з його рахунків у примусовому порядку коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави у порядку цивільного судочинства. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (п. 39), від 15.10.2019 у справі №911/3749/17 (п. 6.27), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (п. 35), від 01.02.2020 у справі №922/614/19 (п. 52), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (п. 109)).

За таких обставин, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку щодо неналежності розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі слід закрити.

При цьому, відповідно до положень ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачу, що даний спір належить до юрисдикції загального місцевого суду та підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат зі сплати судового збору, суд виходить з того, що позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір як учасник бойових дій, відтак, останні між сторонами у даній справі розподілу не підлягають.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст. ст. 239, 248, 256, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження в адміністративній справі №160/14522/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровський області (вул. Сімферопольська, буд. 17-а, м. Дніпро, 49005; ідентифікаційний код юридичної особи 44118658), Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області (вул. 93-ї Холодноярської Бригади, буд. 1, 49000; ідентифікаційний код юридичної особи 37988155), третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Ю. Кондратюка, буд. 108, м. Дніпро, 49128; ідентифікаційний код юридичної особи 44896456), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, закрити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Роз`яснити позивачу, що вирішення даного спору має здійснюватися у місцевому загальному суді в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст ухвали суду складений 30.10.2023.

Суддя О.В. Царікова