Справа № 120/13819/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/13819/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик В.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

30 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Державне підприємство "Національні інформаційні системи" про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

08.09.2023 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, у якому просила визнати протиправним та скасувати абзац 5 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України № 3038/5 від 23.08.2023 "Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна", в частині виключення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 з переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна та, як наслідок, включити приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна.

12.10.2023 до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог.

Одночасно, 12.10.2023 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- зупинення дії пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №3038/5 від 23.08.2023 "Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна", в частині виключення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 з Переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- зобов`язання Державного підприємства «Національні інформаційні системи» відновити доступ приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- зупинення дії наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)1108/7 від 06.09.2023 року "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 " - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі;

- заборони Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України вчиняти дії щодо розгляду подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 та приймати рішення за результатами цього розгляду - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, позивач зазначила, що спірним наказом її фактично позбавлено можливості отримувати дохід від своєї професійної діяльності при забороні провадження іншої оплачуваної діяльності та наявності зобов?язань у вигляді сплати податків, не зважаючи на фактичне припинення професійної діяльності на підставі оскаржуваного наказу.

Крім того, позивач вважає, що існує реальна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам не тільки позивачу, а й іншому невизначеному колу осіб, які внаслідок анулювання доступу нотаріусу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, будуть позбавлені права на своєчасність розгляду їх заяв, які уже подані на розгляд нотаріусу.

Таким чином, позивач вважає, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи навіть унеможливить ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, що є підставою для забезпечення позову відповідно до п.1 ч.2 ст. 150 КАС України.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.10.2023 року заяву представника позивача про збільшення позовних вимог прийнято до розгляду. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі співвідповідача Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.10.2023 заяву про забезпечення позову приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у даній справі шляхом:

- зупинення дії пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №3038/5 від 23.08.2023 "Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна", в частині виключення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 з Переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна;

- зупинення дії наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)1108/7 від 06.09.2023 року "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 " ;

- заборони Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України вчиняти дії щодо розгляду подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 та приймати рішення за результатами цього розгляду.

Відповідач - Міністерство юстиції України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні зави про забезпечення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення процесуального питання судом першої інстанції.

Так, апелянт наполягає на тому, що задоволення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову з цієї підстави, є по своїй суті вирішенням спору по суті без встановлення всіх обставин, що мають значення для вирішення спору, що не узгоджується із завданнями та принципами адміністративного судочинства.

28 листопада 2023 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому остання вказала на безпідставність доводів апеляційної скарги, у зв`язку із чим просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою суду від 20.11.2023 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Міністерства юстиції України № 3038/5 від 23.08.2023 року "Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна», позивача виключено з Переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна, у зв`язку з невідповідністю критерію, визначеному абзацом 2 підпунктом 9 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану".

При цьому, згідно з пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України № 3038/5 від 23.08.2023 року Державному підприємству "Національні інформаційні системи" забезпечено доступ нотаріусів, включених до переліку, до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції України.

Підставою для прийняття оскаржуваного наказу стали висновки позапланової перевірки Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ) приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1, під час якої встановлено, що позивач вчиняла виконавчі написи на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідченими, а саме 06.04.2020 року, 08, 11, 12, 20 та 26 травня 2020 року, однак 19.06.2020 року, їх скасувала.

На переконання позивача, такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки всі виконавчі написи вчинені на кредитних договорах, які не були нотаріально посвідченими, самостійно скасовані та про їх скасування повідомлено Міністерство юстиції України до включення її до Переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна.

Згодом, 06.09.2023 року Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ) внесло подання Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_1 на підстав підпунктів «з», «і» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України "Про нотаріат", а саме набрання законної сили рішенням суду про порушення нотаріусом вимог законодавства при вчиненні ним нотаріальної дії; неодноразового порушення нотаріусом правил професійної етики, затверджених Міністерством юстиції України.

Наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 1108/7 від 06.09.2023 року зупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 тимчасово з 07.09.2023 року, але не більше як на шість місяців, до вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю №3353, виданого Міністерством юстиції України 30.03.1999 року на ім`я ОСОБА_1 .

Так, ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 11.09.2023 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення адміністративного позову шляхом:

- зупинення дії пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №3038/5 від 23.08.2023 "Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна", частині виключення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 з Переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна;

- зобов`язання Державного підприємства "Національні інформаційні системи" відновити доступ приватному нотаріусу Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову від 10.10.2023 року заявником наведено інші мотиви та повідомлено про суттєві зміни обставин справи, а саме зупинення її нотаріальної діяльності та внесення Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Після подачі позовної заяви до суду Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) тимчасово зупинило нотаріальну діяльності позивача та звернулося до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України з проханням розглянути подання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю №3353, виданого Міністерством юстиції України 30.03.1999 року на ім`я ОСОБА_1 .

Зазначені обставини зумовили позивача звернутись до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просити суд:

- визнати протиправним та скасувати абзац 5 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №3038/5 від 23.08.2023 "Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна", частині виключення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 з переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна та як наслідок включити приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна;

- визнати протиправним та скасувати наказ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)1108/7 від 06.09.2023 року "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 ";

- визнати протиправними дії Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) стосовно внесення Подання до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю № 3353, виданого Міністерством юстиції України 30 березня 1999 року на ім`я ОСОБА_1 .

Приймаючи оскаржувану ухвалу забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу може призведе до реалізації наданих Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату повноважень на ухвалення рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, що очевидно утруднить чи навіть унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову. Відтак, на сьогодні існує реальна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення по даній справі, оскільки у разі реалізації наданих ВККН повноважень, даний спір фактично втратить сенс та, з огляду на фактичні обставини, може призвести до виникнення нових спорів. Крім того, зупинивши нотаріальну діяльність позивача до вирішення питання про анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, відповідач фактично позбавив можливості позивача отримувати дохід від професійної чи іншої діяльності. При цьому, у позивача є зобов`язання перед державою у вигляді сплати податків та виплати заробітної плати помічнику не зважаючи на фактичне зупинення її діяльності.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1)невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Таким чином, у випадку звернення сторони із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із такою заявою.

З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Тому, у вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Звернення з адміністративним позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту від незаконних рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 06.12.2022 у справі №140/8745/21 зауважив, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про ймовірність ускладнень, пов`язаних з виконанням рішення суду, або про очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у адміністративному провадженні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача.

Самі ж заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим, суд не вправі вживати заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Так, апелянт наполягає на тому, що задоволення судом першої інстанції заяви про забезпечення позову з цієї підстави, є по своїй суті вирішенням спору по суті без встановлення всіх обставин, що мають значення для вирішення спору, що не узгоджується із завданнями та принципами адміністративного судочинства.

Разом з тим, судом першої інстанції враховано, що передумовою настання таких наслідків як внесення подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю, його подальший розгляд Вищою кваліфікаційною комісією нотаріату та зупинення нотаріальної діяльності є встановлені Центральним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Київ), під час позапланової перевірки позивача, невідповідність останньої критеріям, визначеним абзацом 2 підпунктом 9 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану", що стало наслідком виключення її з Переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги дії відповідачів щодо реалізації наданих їм повноважень на зупинення та можливе анулювання свідоцтва про право на заняття нотаріальною діяльністю, з метою тимчасового зупинення настання негативних наслідків для позивача до перевірки правомірності вчинених відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, відповідних дій, суд першої інстанції вважав за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №3038/5 від 23.08.2023 "Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна", в частині виключення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 з Переліку нотаріусів якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна та дії наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №1108/7 від 06.09.2023 року "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 ".

Крім того, оскільки оскарження подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю не перешкоджає його розгляду Комісією, то, на переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, оскільки у разі прийняття рішення про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю позивач буде змушена докласти значних зусиль та витрат для їх відновлення, а тому судом першої інстанції обґрунтовано заборонено Вищій кваліфікаційній комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України вчиняти дії щодо розгляду подання про анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_1 та приймати рішення за результатами цього розгляду.

В той же час, колегія суддів не погоджується з позицією апелянта, що вжиті заходи забезпечення позову у такий спосіб не є рішенням по суті спору, оскільки відповідно до положень частини 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Якщо предметом позову є вимога про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, метою вирішення спору по суті є остаточне вирішення питання про те, чи прийнято оскаржуваний акт індивідуальної дії з дотриманням ч.2 ст.2 КАС України, чи порушують оскаржуваним актом індивідуальної дії права позивача, та чи підлягає скасуванню акт індивідуальної дії, якщо він є протиправним та порушує права позивача.

Також, передбачений п.1 ч.1 ст.151 КАС України захід забезпечення позову у вигляді зупинення дії індивідуального акта має схожі, водночас не тотожні з вирішенням спору по суті ознаки, а саме дія владно-управлінської функції оскаржуваного акта індивідуальної дії відносно позивача на певний час (протягом дії заходів забезпечення позову) призупиняється. При цьому, суд, за виключенням випадків очевидної протиправності, утримується від висновків щодо законності оскаржуваного акта. У разі, відмови від позову, дія владно-управлінської функції оскаржуваного рішення відновлюється, та до позивача продовжують застосовуватись наслідки, передбачені таким актом з моменту його ухвалення.

Отже, хоча наслідки ухвалення рішення по суті і наслідки вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного індивідуального акта є схожими і полягають у не розповсюдженні дії та наслідків оскаржуваного рішення на позивача, вони, при цьому, не є тотожними і саме по собі вжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення дії оскаржуваного рішення, у жодному разі не призводять до вирішення спору по суті, оскільки такий спосіб забезпечення позову прямо передбачений положеннями чинного процесуального законодавства, та судом першої інстанції не надано оцінки щодо протиправності оскаржуваного рішення.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що наслідком забезпечення позову у наведений позивачем спосіб є лише відтермінування виконання оскаржуваних наказів та дій. Такі наслідки носять тимчасовий характер та відповідають правам та законним інтересам, за захистом яких ОСОБА_1 звернулася до суду.

Тобто, оскаржувана ухвала лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків для заявника, до перевірки правомірності вчинених відповідачем як суб`єктом владних повноважень відповідних дій, - до набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією суду першої інстанції, що обраний заявником спосіб забезпечення позову відповідає позовним вимогам, на забезпечення яких він вживається, адже заявник звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування абзацу 5 пункту 1 наказу Міністерства юстиції України №3038/5 від 23.08.2023 "Про внесення змін до переліку нотаріусів, якими в умовах воєнного стану вчиняються нотаріальні дії щодо цінного майна" та визнати протиправним та скасувати наказ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) №1108/7 від 06.09.2023 року "Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса ОСОБА_1 " в частині, що стосуються її прав.

Відтак, задоволений судом першої інстанції спосіб забезпечення позову є співмірними із тими вимогами, які заявлені заявником в поданій ним позовній заяві, та вважаються необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми процесуального права та ухвалено законне і обґрунтоване рішення, суд першої інстанції порушень процесуального права при вирішенні спірного питання не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.