Справа № 200/4077/22
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року справа №200/4077/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В. , Геращенка І.В. , розглянувши в порядку письмовго провадження апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 р. у справі № 200/4077/22 (головуючий І інстанції Троянова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (далі відповідач), в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльності, яка полягає у не виданні відповідного наказу та не здійсненні нарахування та виплати грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178; зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби; стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 року позов задоволено частково, а саме суд:

Визнав протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації за неотримане речове майне.

Зобов`язав Квартирно-експлуатаційний відділ міста Луганськ (, адреса: 84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, вул. Поштова, буд. 20) повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 07.05.2022 року стосовно виплати грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, що належить до видачі позивачу з урахуванням висновків суду та прийняти обґрунтоване рішення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційний відділу міста Луганськ (, адреса: 84122, Донецька обл., Краматорський р-н, м. Слов`янськ, вул. Поштова, буд. 20) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок).

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задавлені позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено, шо позивачем документу на підтвердження сплати судового збору до суду не надано. Судом першої інстанції в рішенні суду було зазначено, що позивач звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій.

Скаржник зазначає, що даний спір не пов`язаний з наявністю та/або відсутністю у позивача статусу учасника бойових дій, в даних правовідносинах відсутнє порушення права позивача, пов`язане саме зі статусом позивача як учасника бойових дій, тобто позивач не звільнений від сплати судового збору, тому відповідач вважає, що він має бути сплачений на загальних підставах. Але, даний факт не було враховано судом першої інстанції при ухвалені рішення про відкриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19, від 18.12.2019 у справі №ЗП/9901/4/19, від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 та постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №805/3967/17-а, Великої Палати Верховного Суду в ухвалі від 06.05.2020 по справі № 9901/70/20 та у постанові від 09.10.2019 по справі №9901/311/19.

Також, скаржник зазначає, що , у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. А підставою для виплати грошової компенсації замість речового майна, що підлягає видачі, є довідка про вартість речового майна, яка видається речовою службою військової частини виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з рапортом від 07.05.2022 до начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ. Водночас, до рапорту не була додана довідка про вартість речового майна, яка у розумінні Порядку 178 видається речовою службою за місцем перебування військовослужбовця на речовому забезпеченні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 15.08.2022 року, у цій справі № 200/4077/22, була витребувана інформація про вартість речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби ОСОБА_1 , детальний розрахунок виду, суми, кількості речового майна. На що,

На вимоги цієї ухвали, відповідачем було повідомлено суд першої інстанції про неможливість надати вказані відомості у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не перебуває на речовому забезпеченні Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, довідка про вартість речового майна у відповідності до п.5 Постанови № 178 видається речовою службою. Відповідач не є органом речової служби, який здійснює речове забезпечення військовослужбовців.

Скаржник зазначає, що у розумінні Порядку № 178, саме на позивача покладено обов`язок додати до рапорту Довідку про вартість речового майна, яка видається за місцем його перебування на речовому забезпеченні.

Також скаржник зазначає, що позивачем у позові не заявлялись, а судом не вирішувались вимоги про визнання протиправною бездіяльності Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ у не розгляді рапорту Клопкова С.М. про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений судом права надати свої заперечення з даного питання.

Крім того, суд першої інстанції, зобов`язавши відповідача повторно розглянути рапорт, не дослідив та не з`ясував всі обставини справи стосовно розгляду даного рапорту, а саме, наданий до розгляду рапорт є внутрішньою заявою, яка утворилася в діяльності установи КЕВ м. Луганськ, з якою позивач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді заступника начальника-головного інженера КЕВ м. Луганськ звернувся до свого керівника - начальника КЕВ м. Луганськ для надання щорічної основної відпустки, виплати грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, звільнення його з військової служби та виплати всіх сум належним йому при звільнені та у відповідності до Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 12.04.2012 року № 578/5 відноситься до службового документа з кадрових питань. Відповідь на внутрішні заяви не передбачена жодним нормативним документом. Також, позивач скориставшись своїм правом, був особисто присутнім під час розгляду даного рапорту начальником КЕВ м. Луганськ та не наполягав на одержання письмової відповіді про результати його розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач є учасником бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 19 січня 2022 року).

Наказом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (по стройовій частині) від 12.07.2021, 136 майора ОСОБА_1 , призначеного наказом Головнокомандувача Збройних сил України від 30 червня 2021 року 248 (по особовому складу) на посаду заступника начальника відділу, зараховано з 12.07.2021 до списків особового складу, взято на всі види забезпечення.

07.05.2022 ОСОБА_1 звернувся до начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ із рапортом, в якому просив, зокрема, при звільненні розрахувати його по всім видам забезпечення (речовим, продовольчим, грошовим, та іншими) згідно вимог чинного законодавства.

Наказом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (по стройовій частині) від 25.05.2022, майора ОСОБА_1 , звільненого наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 квітня 2022 року у запас, виключено з 25.05.2022 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушений порядок розгляду рапорту позивача та обов`язок щодо виплати компенсації.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону N 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Абзацом 2 частини 1 статті 9-1 Закону N 2011-XII визначено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 (далі Інструкція №232) основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно (абзац перший пункту 4 розділу І Інструкції №232).

За змістом пункту 4 розділу ІІІ Інструкції, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно». Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів. Оплата вартості пошиття предметів обмундирування та взуття, а також виплата грошової компенсації здійснюються за рахунок відповідних статей кошторису Міністерства оборони.

Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2016 року №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Відповідно до пунктів 3, 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до пункту 7 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється в межах бюджетних призначень на закупівлю речового майна, передбачених Міноборони, МВС, Мінінфраструктури, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Головному управлінню розвідки Міноборони та Управлінню державної охорони на відповідний рік.

Статтями 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Пунктом 1 Розділу І Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення №1153/2008) передбачено, що цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі. Це Положення застосовується також до відносин, що виникають у зв`язку з проходженням у Збройних Силах України кадрової військової служби особами офіцерського складу до їх переходу в установленому порядку на військову службу за контрактом або звільнення з військової служби.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (далі Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2019 року у справі № 2040/7697/18, від 30 липня 2020 року справа № 820/5767/17, від 25 березня 2020 року справа №803/1609/17.

Отже, аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що позивача наказом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (по стройовій частині) від 25.05.2022, звільненого наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України (по особовому складу) від 29 квітня 2022 року №85 у запас, виключено з 25.05.2022 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення та проведено остаточний розрахунок із виплати належних позивачу при звільненні сум.

При цьому питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно вирішено не було.

Слід зазначити, що позивачем подано за місцем служби до його звільнення відповідний рапорт, що, зокрема, передбачено пунктом 4 Порядку № 178.

Належність позивачу права на означене речове майно підтверджується довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі.

Наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 № 124 затверджено Інструкцію з діловодства у Збройних Силах України, яка встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням (далі Інструкція № 124).

За пунктом 1.1 Інструкції, ця Інструкція встановлює загальні вимоги до документування управлінської інформації та організації роботи з документами у військових частинах (установах) Збройних Сил України, штабах угруповань військ, (далі військові частини, установи), включаючи їх підготовку, реєстрацію, облік, зберігання і контроль за виконанням.

Пунктом 2.1.6. Інструкції № 124 визначено, що у Збройних Силах України створюються такі види документів (далі документи): наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.

Рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Наказ командира (керівника) основний розпорядчий документ командира (керівника) військової частини (установи), виданий на правах єдиноначальності; рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

За п. 2.7.9 Інструкції, деякі внутрішні документи (заяви, рапорти, пояснювальні та доповідні записки, довідки тощо) та документи, що створюються від імені кількох структурних підрозділів, оформлюються не на бланках.

Відповідно до п. 2.2.4. Інструкції № 124, у військових частинах (установах) Збройних Сил України, зокрема, видаються: накази командира (керівника) військової частини (установи) (по стройовій частині).

Пунктом 2.9.1.6. Інструкції № 124 визначено, що накази підписуються командиром (керівником) військової частини (установи), а в разі його відсутності посадовою особою, яка виконує його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Також згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Отже, відповідач за результатами розгляду рапорту (заяви) позивача, зобов`язаний був протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Щодо посилання скаржника на не подання позивачем довідки визначеній в п. 5 Порядку № 178 до рапорту, суд зазначає, що положення п. 4 Порядку № 178 визначають лише обов`язок звернення позивача з рапортом про компенсацію вартості за неотримане речове майно, обов`язку надання цієї довідки саме військослужбовцем Порядок не містить. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, яка необхідна відповідачу для прийняття наказу та визначення розміру грошової компенсації, видається речовою службою військової частини оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Колегія суддів уважає неправильним висновок скаржника про те, що у спірних правовідносинах необхідно враховувати пункт 5 Порядку № 178 з прив`язкою до пункту 3, 4 цього Порядку, адже вказані пункти несуть різне смислове навантаження.

Пункт 5 регулює питання оформлення довідки про вартість речового майна, що належить до видачі.

Положення вказаного пункту визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

Указаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 17.03.2020 у справі № 815/5826/16, від 23.08.2019 у справі № 2040/7697/18, від 14.11.2018 у справі № 809/1488/16, від 28.01.2021 у справі № 520/1190/2020.

Положення вказаного пункту, а ні як вже зазначалось пункту 4 Порядку № 178, не містять приписів щодо обов`язку видачі довідки та її отримання саме позивачем.

Натомість, систематичний аналіз положень Порядку № 178 свідчить про обов`язок позивача лише подання заяви (рапорту), довідка відповідно отримується органом за місцем військової служби.

Суд критично ставиться на твердження скаржника про те, що рапорт позивача є внутрішньою заявою, який відноситься до службового документа з кадрових питань та те, що відповідь на внутрішні заяви не передбачена жодним нормативним документом, оскільки вказане не звільняє відповідача від виконання приписів спеціального законодавства, що регулює відповідне питання в частині розгляду рапорту та надання компенсації, за якими уповноважений орган повинен прийняти відповідне рішення.

На підставі викладеного суд погоджується з судом першої інстанції про протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту, з зобов`язанням відповідача розглянути такий рапорт.

Щодо посилання скаржника на те, що позивачем не заявлено вимоги про визнання протиправною бездіяльність щодо не розгляду рапорту про виплату грошової компенсації за неотримане речове майне, суд зазначає наступне.

Позивач у позові, просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не виданні відповідного наказу та не здійсненні нарахування та виплати грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, що спростовує цей довід.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Так, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не розглянуто рапорт позивача, позов підлягає задоволенню у визначений судом першої інстанції спосіб.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Щодо посилання скаржника на відсутність у позивача документу на підтвердження сплати судового збору, суд зазначає, що вказані обставини не впливають на розгляд справи по суті та не є підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Також, матеріали справи свідчать, що позивачем заявлені позовні вимоги щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості речового майна, яке не отримане під час проходження військової служби.

Отже, спір у цій справі є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. За пред`явлення вимоги про стягнення заробітку позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Також, позивач є учасником бойових дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 545/1149/17 (провадження N 14-730цс19) зазначено, що "відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону N 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав

Отже, позовні вимоги стосуються трудового права позивача на оплату праці як військовослужбовця, який має відповідний статус учасника бойових дій.

Тобто позивачем заявлені вимоги за якими позивачі звільняються від сплати судового збору в усіх судових інстанціях.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

З огляду на результати апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 р. у справі № 200/4077/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 січня 2023 р. у справі № 200/4077/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 30 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач Е.Г. Казначеєв

Судді А.В. Гайдар

І.В. Геращенко