Справа № 300/5634/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2023 р. справа № 300/5634/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення № 45 від 27.07.2023 та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Окуневич Михайло Валентинович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення № 45 від 27.07.2023 та зобов`язання до вчинення дій.

Позовні вимоги, з урахуванням їх уточнень, мотивовані тим, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за наслідками розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів, відмовлено в призначенні пенсії за віком зважаючи на те, що обчислений згідно поданих документів загальний стаж роботи становить 29 років 4 місяці 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вказав на те, що відповідачем до стажу роботи ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи: з 13.07.1987 по 23.10.1987, з 16.05.1988 по грудень 2004. Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком, при цьому, не врахувавши вказані періоди роботи, чим грубо порушив право позивача на належний рівень соціального забезпечення у зв`язку із втратою працездатності та досягнення пенсійного віку. Внаслідок чого, просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 45 від 27.07.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу роботи періоди з 13.07.1987 по 23.10.1987, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , з 16.05.1988 по 31.12.2004 на підставі довідки Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Пуків" від 13.06.2023 за № 2 та трудової книжки колгоспника укр. № НОМЕР_2 та призначити пенсію за віком з 09.08.2023 згідно ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку, визначеному статтею 263 КАС України (а.с.54).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2023 позовну заяву залишено без руху (а.с.100).

Ухвалою суду від 09.11.2023 продовжено розгляд справи № 300/5634/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення № 45 від 27.07.2023 та зобов`язання до вчинення дій.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області скористалося правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 14.09.2023, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що у зв`язку із призначенням пенсій за принципом екстериторіальності та єдиної черги завдань, заява про призначення пенсії від 20.07.2023 розглядалася на етапі призначення спеціалістами ГУ ПФУ в Житомирській області, яким прийнято рішення № 45 від 27.07.2023 про відмову в призначенні пенсії. Згідно з наданими документами страховий стаж становить 29 років 4 місяці 19 днів. В рішенні про відмову в призначенні пенсії зазначено, що не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 13.07.1987 по 23.10.1987 відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , виданої 25.02.1982, оскільки у вказаній трудовій книжці є виправлення в даті про прийняття на роботу та не зараховано період роботи в колгоспі "Пуківський" згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої 15.03.1991, оскільки встановлено, що на титульному аркуші трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_3 відсутній відтиск печатки організації, яка видала трудову книжку, тобто трудова книжка заповнена з порушенням вимог п.2.11 Інструкції № 162. Також, представник відповідача зазначила, що позивач за період роботи з 16.05.1988 по грудень 2004 в колгоспі "Пуківський" окрім трудової книжки подав довідку від 13.06.2023 № 2, виданої СГВК "Пуків", в якій зазначено інформацію щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі протягом 1988-2004 років. Однак, довідку про перейменування (правонаступництво) колгоспу "Пуківський" в СГВК "Пуків" позивачем ні до органів Пенсійного фонду, ні до суду не надано. Представник відповідача вважає, що для зарахування вищевказаних періодів роботи трудової діяльності необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком № 637. Відтак, на думку представника відповідача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 45 від 27.07.2023 прийнято згідно норм чинного законодавства (а.с.58-65).

25.09.2023 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечила. Вказала, що рішенням від 27.07.2023 № 45 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовило позивачу у проведенні перерахунку пенсії. При цьому, представник відповідача зазначила, що за результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано період роботи з 13.07.1987 по 23.10.1987 відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , виданої 25.02.1982, оскільки є виправлення в даті прийняття на роботу. Не зараховано всі періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , виданої 15.03.1991, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка організації, яка виписувала трудову книжку. На думку представника відповідача, записи внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції, до страхового стажу не враховуються. Також, немає підстав зарахувати до страхового стажу період з 16.05.1988 по грудень 2004 згідно довідки від 13.06.2023 № 2, виданої СГВК "Пуків", оскільки відсутня довідка про перейменування (правонаступництво) колгоспу "Пуківський" в СГВК "Пуків". Представник відповідача вважає, що для зарахування вищевказаних періодів роботи трудової діяльності необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком № 637. З урахуванням викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.70-72).

Головуючий по справі суддя Панікар І.В. в період з 01.09.2023 по 15.09.2023 перебував у відпустці, у зв`язку з чим, строк розгляду справи продовжено.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 60 років, 20.07.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, після опрацювання системою поданої заяви, згідно принципу екстериторіальності органом, що призначає пенсію визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.07.2023 № 45 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи та повідомлено, що його страховий стаж становить 29 років 4 місяці 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зазначено, що до стажу роботи не зараховано період роботи з 13.07.1987 по 23.10.1987 відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , виданої 25.02.1982, оскільки є виправлення в даті прийняття на роботу. Не зараховано всі періоди згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , виданої 15.03.1991, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка організації, яка виписувала трудову книжку. Також, немає підстав зарахувати до страхового стажу період з 16.05.1988 по грудень 2004 згідно довідки від 13.06.2023 № 2, виданої СГВК "Пуків", оскільки відсутня довідка про перейменування (правонаступництво) колгоспу "Пуківський" в СГВК "Пуків" (а.с.49).

В подальшому, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 01.08.2023 року № 0900-0206-8/36221 повідомлено ОСОБА_1 , що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про відмову йому в призначенні пенсії за віком (а.с.48).

Вважаючи такі дії відповідача неправомірними, позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із положеннями статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 01.01.2023 по 31.12.2023 - не менше 30 років.

Частинами 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до 01.01.2004 року - на підставі документів та порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Щодо зарахування до загального страхового стажу періоди роботи з 13.07.1987 по 23.10.1987, суд зазначає наступне.

Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року №110 (надалі - Інструкція № 58), встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3. Інструкції № 58).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4 Інструкції № 58).

Пунктом 2.14 Інструкція № 58 встановлено, що у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 трудової книжки "Відомості про роботу" пишеться: "прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи, професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Відповідно до пункту 2.15 Інструкції № 58, якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 зокрема, наявний запис про роботу в період з 13.07.1987 по 23.10.1987 (а.с.18).

Посилання відповідача на порушення заповнення трудових книжок позивача, що не дає законних підстав відповідачу зарахувати до стажу ОСОБА_1 вищевказані періоди роботи, суд відхиляє з огляду на наступне.

Пунктом 1.5 Інструкції № 58 визначено, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, як вже зазначено судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Окрім того, суд зазначає, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці (неправильними чи не точними) щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача період його роботи з 13.07.1987 по 23.10.1987.

Стосовно можливості зарахування до загального страхового стажу періоди роботи з 16.05.1988 по 31.12.2004, суд зазначає таке.

Зі змісту записів трудової книжки НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 в період з 16.05.1988 по 01.03.2002 працював в колгоспі "Пуківський", який був реорганізований в СВК "Пуків", в період з 05.03.2002 по 31.03.2005 працював у ТОВ "Пуків" (а.с.24-26).

Більше того, в матеріалах справи наявна довідка, видана СВК "Пуків" від 13.06.2023 року за № 2, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 в період з травня 1988 по грудень 2004 працював в колгоспі "Пуківський" та зазначена інформація щодо встановленого та відпрацьованого мінімуму фактичної участі протягом 1988-2004 років (а.с.20-21).

Як встановлено зі змісту відзиву на позовну заяву, відповідач в обґрунтування правомірності неврахування до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 16.05.1988 по 31.12.2004, вказує на підставу такого неврахування - відсутність довідки про перейменування (правонаступництво) колгоспу "Пуківський" в СГВК "Пуків".

З цього приводу суд зазначає, що в трудовій книжці НОМЕР_3 наявний запис про те, що колгосп "Пуківський" реорганізовано в спілку селян "Пуків", яку в подальшому реорганізовано в СГВК "Пуків" (а.с.24-25).

Водночас, суд, дослідивши оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 45 від 27.07.2023 встановив, що позивачу не зараховано до страхового стажу період з 16.05.1988 по грудень 2004 згідно довідки від 13.06.2023 № 2, виданої СГВК "Пуків". В той же час, у вищевказаному рішенні зазначено, що згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності, зокрема з 1999 року.

З метою з`ясування всіх обставин справи, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.11.2023 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області письмові пояснення із зазначенням періодів роботи, які зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 з 1999 року по 31.12.2004 року (а.с.108).

Із наданих відповідачем письмових пояснень судом встановлено, що періоди роботи позивача з 1999 по 31.12.2004 зараховано до страхового стажу відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб та згідно зі сплатою страхових внесків відповідно наступні періоди: з 01.01.1999 по 31.12.2001, з 01.02.2002 по 31.10.2002, з 01.04.2003 по 31.10.2003, з 01.12.2003 по 31.12.2003, 01.01.2004 по 29.02.2004, з 16.06.2004 по 30.06.2004, з 05.07.2004 по 31.07.2004, з 07.08.2004 по 26.09.2004 (а.с.113-114).

Стосовно посилань представника відповідача - ГУ ПФУ в Житомирській області на відсутність сплати роботодавцем страхових внесків за вказаний період, суд зазначає наступне.

Так, згідно із абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058, страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12 статті 20 Закону №1058).

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010, № 2464-VI (далі - Закон №2464), страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема частиною 1 статті 4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно із частиною 2 статті 25 Закону №2464-VI, у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (пункт 171.1 статті 171).

З аналізу наведених норм суд дійшов висновку, що несвоєчасна сплата підприємством загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати права особи на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у виді заробітної плати покладені на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Враховуючи наведене, суд дійшов до переконання, що відповідачем протиправно не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди його роботи: з 16.05.1988 по 31.12.1988, з 01.01.2002 по 31.01.2002, з 01.11.2002 по 31.03.2003, з 01.11.2003 по 30.11.2003, з 01.03.2004 по 15.06.2004, з 01.07.2004 по 04.07.2004, з 01.08.2004 по 06.08.2004 та з 27.09.2004 по 31.12.2004.

Що стосується позовної вимоги про призначення пенсії за віком, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2); визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4); інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Суд зазначає, що відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії була обґрунтована відсутністю необхідного стажу. Враховуючи вищевказані висновки суду щодо необхідності зарахування до загального страхового стажу позивача періоди його роботи з 13.07.1987 по 23.10.1987, з 16.05.1988 по 31.12.2004, внаслідок чого, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області слід повторно розглянути заяву позивача від 20.07.2023 про призначення пенсії за віком із врахуванням висновків суду про необхідність зарахування до загального страхового стажу вищевказані періоди роботи.

Аналогічна правова позиція висловлена Восьмим апеляційним адміністративним судом в постанові від 10.04.2019 у справі №0940/1177/18.

Водночас, на думку суду, позивач, неправомірно просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу вищевказані періоди роботи та призначити пенсію за віком, оскільки саме рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27.07.2023 № 45 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зарахуванні до його загального страхового стажу вказані періоди роботи.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів в повному об`ємі правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про необхідність часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, позивач, згідно із квитанцією від 18.08.2023 підтвердив сплату судового збору на суму 1073,60 грн., за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області сплачений судовий збір в розмірі 536,80 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за віком від 27.07.2023 за № 45.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003) зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) періоди роботи з 13.07.1987 по 23.10.1987, з 16.05.1988 по 31.12.1988, з 01.01.2002 по 31.01.2002, з 01.11.2002 по 31.03.2003, з 01.11.2003 по 30.11.2003, з 01.03.2004 по 15.06.2004, з 01.07.2004 по 04.07.2004, з 01.08.2004 по 06.08.2004 та з 27.09.2004 по 31.12.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003) невідкладно повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком від 20.07.2023, із врахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до задоволених вимог стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається через Івано-Франківський окружний адміністративний суд або безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ).

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018),

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (, вул. О.Ольжича, 7, м. Житомир, 10003).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.