Справа № 200/5212/23
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року Справа№200/5212/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Духневича О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ

18 вересня 2023 року (20 вересня 2023 року зареєстровано судом) через систему «Електронний суд» до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року включно індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. щомісяця відповідно до абз. абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року включно індексацію (індексацію-різницю) грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. щомісяця відповідно до абз. абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, та з урахуванням раніше виплачених сум індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні ОСОБА_1 на суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та її невиплаті;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 2020 року по день остаточного розрахунку;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 2020 року по день остаточного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року по справі № 200/5794/21 зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, врахувавши при підрахунку підвищення грошового забезпечення всі його складові, які не мають разового характеру, з урахування виплачених сум; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, з відрахуванням раніше сплачених сум та з врахуванням суми індексації на день звільнення; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на суму недоплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Не погодившись із сумою нарахованого грошового забезпечення, позивач повторно звернувся до суду із позовною заявою.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 по справі № 200/19153/21 зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити (за виключенням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2018 року по 25 жовтня 2020 року включно, з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити (за виключенням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із грошового забезпечення на день звільнення з включенням індексації, обчисленої з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 200/19153/21 відповідачем було нараховано та виплачено суму коштів у загальному розмірі 46 248,73 грн.

Проте на думку позивача, відповідачем в порушення норм абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 25.10.2020 у фіксованій величині 4463,15 грн. в місяць.

Крім того, як зазначає позивач, одночасно з виплатою індексації-різниці відповідач має також виплатити компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до вимог Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Також позивач зазначає, що відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2020 року по день остаточного розрахунку.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2023 року, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.09.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 160, 161 КАС України, у зв`язку із ненаданням належних доказів на підтвердження виплати грошових коштів в сумі 46 248,73 грн. на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 по справі № 200/19153/21; незазначення періоду, за який необхідно нарахувати та виплатити індексацію (індексацію-різницю) грошового забезпечення.

У встановлений ухвалою суду від 25.09.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову, шляхом надання належних доказів на підтвердження виплати грошових коштів в сумі 46 248,73 грн. на підставі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 по справі № 200/19153/21; зазначення періоду, за який необхідно нарахувати та виплатити індексацію (індексацію-різницю) грошового забезпечення.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09.10.2023 року прийнято до свого провадження позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

24.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також відповідач зазначив, що позивач з 25.10.2017 по 25.10.2020 перебував на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 та був зарахований на відповідне грошове забезпечення. На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №200/5794/21 Військовою частиною НОМЕР_2 було нараховано та виплачено суму коштів у загальному розмірі 19 675,45 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 24.11.2021 № 3603. Також 18.08.2023 на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 200/19153/21 Військовою частиною НОМЕР_2 було нараховано та виплачено суму коштів у загальному розмірі 46 248,73 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку наданого позивачем.

Вказує, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін. Також зазначає, що відповідно до абз. 4 п. 5 Порядку № 1078, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу. Згідно статті 4 Закону України від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення» підстави для проведення індексації, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг 103%. При цьому відповідно, до офіційних даних що містяться на сайті Державної служби статистики індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року становив 100,0%, в червні 100,0%, в липні 99,3%, в серпні 100,0% в вересні 101,9%, в жовтні 101,7%. Лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% було перевищено. Оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року було опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно було проводити з грудня 2018 року.

Відповідач вказав, що сума грошового забезпечення позивача з 01.03.2018 року збільшилася на 2726,50 грн., таким чином відбулось підвищення посадового окладу. Отже, сума щомісячної індексації-різниці з 01.03.2018 склала 1736,65 грн. = ( 4463,15 грн. 2726,50 грн.).

Крім того вказав, що ним нараховано та виплачено позивачу компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року.

Також зазначив, що вимоги про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2020 по день проведення остаточного розрахунку, заявлені передчасно і задоволенню не підлягають.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог, які стосуються зобов`язання нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.11.2021 (згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 200/5794/21) залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення виявлених судом недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення (отримання) копії ухвали шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з цим позовом та доказів поважності причин пропуску строку.

31.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача вважає твердження викладені відповідачем у відзиві необгрунтованими та просить суд з урахуванням уточнених обставин та правових підстав позову задовольнити позов, шляхом:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 в період з 01 березня 2018 року по 25 жовтня 2020 року включно індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. (чотири тисячі чотириста шістдесят три гривні 15 коп.) щомісяця відповідно до абз. абз. 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 25 жовтня 2020 року включно індексацію (індексацію-різницю) грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. (чотири тисячі чотириста шістдесят три гривні 15 коп.) щомісяця відповідно до абз. абз. 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, та з урахуванням раніше виплачених сум індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 25 жовтня 2020 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 9942,60 грн., утриманого Військовою частиною НОМЕР_2 з суми індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 25 жовтня 2020 року у розмірі 55236,65 грн.;

- зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб у розмірі 9942,60 грн., утриманого Військовою частиною НОМЕР_2 з суми індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 25 жовтня 2020 року у розмірі 55236,65 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у ненарахуванні ОСОБА_1 на суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 28.02.2018 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 4141,85 грн. та її невиплаті;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 28.02.2018 року компенсацію втрати частини доходів у сумі 4141,85 грн. з урахуванням раніше виплаченої суми у розмірі 2650,25 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у ненарахуванні ОСОБА_1 на суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року у сумі 55236,65 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 23875,49 грн. та її невиплаті;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року у сумі 55236,65 грн. компенсацію втрати частини доходів у сумі 23875,49 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 2020 року по день остаточного розрахунку;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 жовтня 2020 року по день остаточного розрахунку.

Обґрунтовуючи відповідь на відзив в частині обгрунтування зміни підстав та предмету позову представник позивача зазначає, що при нарахуванні ОСОБА_1 у липні 2023 року індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 25 жовтня 2020 року у розмірі 55236,65 грн. Військовою частиною НОМЕР_2 було утримано податок з доходів фізичних осіб у розмірі 9942,60 грн. Проте Військовою частиною НОМЕР_2 не було здійснено ОСОБА_1 грошову компенсацію цього податку.

Також зазначає, про непогодження із ненарахуванням та невиплатою на суму нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 28.02.2018 року компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у сумі 4141,85 грн.

Не погоджується також із нарахованою сумою компенсації втрати частини доходів у сумі 2 650,25 грн. у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 28.02.2018 року, оскільки така виплата на її думку повинна була бути нарахована позивачу по жовтень 2021 року - по місяць виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 28.02.2018 року, а не по жовтень 2020 року - по місяць звільнення позивача з військової служби.

02.11.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача на виконання вимог ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 27.10.2023 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2023 року продовжено розгляд справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.11.2023 року відповідь на відзив в частині обгрунтування зміни підстав та предмету позову в адміністративній справі № 200/5212/23-а повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2023 року витребувано у Військової частини НОМЕР_2 : довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року включно із зазначенням усіх її складових (посадовий оклад, військове звання, надбавки, премії, винагороди та інше); довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці перед звільненням.

На виконання ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2023 року відповідачем 24.11.2023 надано витребувані документи.

28.11.2023 на адресу суду надійшло клопотання відповідача про долучення нової довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні два календарні місяці перед звільненням від 27.11.2023 № 828, у зв`язку із виявленням технічної описки у довідці від 21.11.2023 № 812.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.11.2023 провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року включно індексації (індексації-різниці) грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. щомісяця відповідно до абз. абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року включно індексацію (індексацію-різницю) грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. щомісяця відповідно до абз. абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з відрахуванням військового збору і податку з доходів фізичних осіб з компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, та з урахуванням раніше виплачених сум індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 року - закрито.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 05.03.2018 року.

Наказом начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України м. Маріуполь від 23.10.2020 року № 604-ОС ОСОБА_1 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 25.10.2020 року.

У період проходження військової служби позивачу не у повному розмірі виплачувалась індексація грошового забезпечення. Тому з метою нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивач звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 року по справі № 200/5794/21 зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, а за період з 01.03.2018 року по 25.10.2020 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - березень 2018 року, врахувавши при підрахунку підвищення грошового забезпечення всі його складові, які не мають разового характеру, з урахування виплачених сум; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у повному обсязі компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, з відрахуванням раніше сплачених сум та з врахуванням суми індексації на день звільнення; зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 на суму недоплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі №200/5794/21 відповідачем було нараховано та виплачено суму коштів у загальному розмірі 19 675,45 грн.

Не погодившись із сумою нарахованого грошового забезпечення, позивач повторно звернувся до суду із позовною заявою.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 по справі № 200/19153/21 зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити (за виключенням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 грудня 2018 року по 25 жовтня 2020 року включно, з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078; зобов`язано відповідача перерахувати та виплатити (за виключенням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, із грошового забезпечення на день звільнення з включенням індексації, обчисленої з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 200/19153/21 відповідачем було нараховано та виплачено суму коштів у загальному розмірі 46 248,73 грн.

Проте на думку позивача, відповідачем в порушення норм абзаців 4, 5, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078 Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 25.10.2020 у фіксованій величині 4463,15 грн. в місяць.

Крім того, як зазначає позивач, одночасно з виплатою індексації-різниці відповідач має також виплатити компенсацію сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до вимог Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року №44.

Також позивач зазначає, що відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2020 року по день остаточного розрахунку.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Щодо вимоги про нарахування та виплату компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 1- 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон № 2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Отже, підставою для здійснення компенсації втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) наявність доходу; 2) порушення встановлених строків його виплати (як з вини, так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 3) затримка виплати доходу один і більше календарних місяців; 4) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; 5) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

З метою реалізації Закону № 2050-III, Кабінет Міністрів України 21.02.2001 прийняв постанову № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок № 159).

Порядок № 159 поширює свою дію на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року (пункт 2 Порядку № 159). Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, сума індексації грошових доходів громадян.

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону № 2050-III дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.

При вирішенні цього спору суд враховує узагальнену правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 29.04.2021 у справі 240/6583/20 такого змісту:

"…системний аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини, дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у статті 3 Закону № 2050-III формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення".

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 2-а-1/11, від 31 серпня 2021 року у справі № 264/6796/16-а та ряду інших.

Таким чином, із вищевикладеного слід дійти висновку, що у випадку бездіяльності роботодавця щодо нарахування та виплати працівнику грошового забезпечення, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. При цьому, донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати.

Як встановлено судом, фактична виплата позивачу доходу у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 200/5794/21 та від 19.12.2022 у справі № 200/19153/21 відбулася лише 18.08.2023, що не заперечується відповідачем.

Відповідач у відзиві зазначив, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 200/5794/21 ним 24.11.2021 року нараховано та виплачено компенсацію втрати частини доходів ОСОБА_1 в розмірі 2650,25 грн., що підтверджується розрахунком компенсації втрати частини доходів ОСОБА_1 від 21.01.2022 року № 133.

Разом з тим, підстави для нарахування компенсації втрати частини доходів на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі № 200/19153/21 у Військової частини НОМЕР_2 відсутні, оскільки така виплата була здійснена з дотриманням місячного терміну, встановленого Законом № 2050-III та Порядком № 159.

Однак вказане твердження відповідача суд вважає безпідставним, оскільки компенсація, передбачена Законом № 2050-III, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (нарахованих сум індексації), а не виконання рішення суду.

Суд зазначає, що донарахування належних громадянину сум компенсації втрати доходів має здійснюватися до дня фактичної виплати заборгованості, щодо якої порушені строки виплати, в даному випадку до 18.08.2023 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не нараховано та невиплачено ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року компенсацію втрати частини доходів з 25.10.2017 року по день фактичної виплати індексації (18.08.2023 року), а тому наявні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року компенсацію втрати частини доходів з 25.10.2017 року по день фактичної виплати індексації (18.08.2023 року) з урахуванням раніше виплаченої суми.

Щодо вимоги про нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2020 року по день остаточного розрахунку, суд зазначає наступне.

Правові засади проходження військової служби та основи соціального захисту військовослужбовців врегульовано нормами Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженим указом Президента України від 10.12.2008.

Беззаперечним є той факт, що спеціальним законодавством щодо порядку та умов виплати грошового забезпечення військовослужбовцям не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні зі служби.

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відтак, до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. ст. 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 по справі № 823/2249/18.

Метою встановлення відповідальності роботодавця за порушення строків розрахунків при звільненні є захист майнових прав працівника (службовця) у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що йому належать в день звільнення.

У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність, а саме обов`язок колишнього роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 чинного із 19.07.2022 який діяв на момент виплати позивачу недоотриманих сум грошового забезпечення).

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку.

Частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

Частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

В цьому контексті суд враховує, що позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 25.10.2020 року.

Судом встановлено, що 18.08.2023 року відповідачем здійснено виплати належних позивачу при звільненні сум, підставою для чого стало рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 200/5794/21 та від 19.12.2022 у справі № 200/19153/21.

Відтак, роботодавцем (Військовою частиною НОМЕР_2 ) не виконано обов`язку щодо повного розрахунку із позивачем у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, доказом чого є рішення суду від 16.08.2021 у справі № 200/5794/21 та від 19.12.2022 у справі № 200/19153/21, що є підставою для настання передбаченою ст. 117 КЗпП України відповідальності у вигляді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Визначаючись щодо розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасне проведення із позивачем розрахунку при звільненні, суд зазначає таке.

Як зазначалося раніше, порушення прав позивача припинилося із фактом розрахунку із ним 18.08.2023 на виконання рішень суду.

Суд враховує, що з 19.07.2022 набрав чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, а саме встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем (18.08.2023), суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX. А відтак, хоча загальний період затримки остаточного розрахунку з позивачем становить з 26.10.2020 року по 18.08.2023 року (1027 дні), максимальний розмір грошового забезпечення який може бути виплачено за наявності підстав передбачених ст. 117 КЗпП України є еквівалентним середньому розміру грошового забезпечення позивача за шість місяців, що становить 183 календарних днів.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку № 100 (в редакції станом на дату розрахунку із позивачем) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 пункту 2 два Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За правилами п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 27.11.2023 року № 828 наданої відповідачем на виконання вимог суду, середньоденний заробіток позивача виходячи з розрахунку за два місяці перед виключенням зі списків особового складу частини серпень-вересень 2020 року становив 384,10 грн. ((11839,74 грн. +11590,50 грн.): 61 кал. днів)).

Із цього слідує, що середній заробіток позивача за час затримки розрахунку за період з 26.10.2020 по 18.08.2023 розмір коштів, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складає 394 470,70 грн. (384,10 грн. х 1027 днів).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин.

Оскільки Кодексом встановлено лише максимально допустиму суму відшкодування середнього заробітку, оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

У вказаному рішенні (постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17) також зазначено, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тим самим Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновком Верховного Суду України, наведеними у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16 щодо того, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Крім того, у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду також окреслила зазначені вище критерії оцінки спірних сум середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні службовця незалежно від того, чи позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум підлягають задоволенню у повному обсязі чи частково.

Суд враховує, що передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність має подвійну правову природу. Це означає, що з однієї сторони її метою є встановлення відповідальності для роботодавця за порушення строків розрахунків при звільненні, а з іншої захист майнових прав працівника (службовця) у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права на своєчасне одержання заробітної плати (грошового забезпечення) за виконану роботу у спосіб виплати компенсації.

При цьому, несвоєчасне проведення розрахунку при звільненні не є обставиною, яка перешкоджає подальшому працевлаштуванню працівника (службовця), а відтак і появи у нього інших джерел доходів. Враховуючи це, не відповідатиме принципу співмірності присудження в користь позивача усієї суми середнього заробітку за час затримки розрахунку чи навіть середнього заробітку (грошового забезпечення) за шість місяців такої затримки адже у такому випадку, передбачена ст. 117 КЗпП України санкція перетворюватиметься на своєрідну компенсацію працівнику усього заробітку близьку за своїм змістом до тієї, яка застосовується при незаконному звільненні особи із займаної посади чи до повного грошового забезпечення під час проходження служби.

До того ж, вказаним вище Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, окрім того, що внесені зміни у статтю 117 КЗпП України, істотно змінено правове регулювання строків звернення до суду у спорах про виплату заробітної плати при звільненні.

Зокрема внесено зміни до частини 2 ст. 233 КЗпП України та передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Зміни у ст. 116, 117 та 233 КЗпП України підкреслюють намір законодавця не допустити випадків коли порушення прав працівника на своєчасний розрахунок при звільненні триває впродовж значного періоду часу. Із урахуванням цих змін працівник повинен бути зацікавленим у швидкому ініціюванню та вирішенню спору про виплату йому заробітної плати (грошового забезпечення), адже по-перше, він усвідомлює скорочені строки для звернення до суду із таким позовом та ймовірні негативні наслідки їх пропуску, а по - друге розуміє, що зволікання із тих чи інших причин у зверненні до суду не даватиме йому підстави в подальшому претендувати на виплату в його користь усієї суми середнього заробітку за весь період впродовж якого триває порушення його прав на своєчасне отримання заробітної плати (грошового забезпечення).

В цьому контексті суд враховує, що позивача виключено зі списків особового складу частини 25.10.2020 року. Маючи можливість отримати інформацію про належні йому при звільненні суми ще у день звільнення, позивач із вимогою вирішити спір про повний розрахунок при звільненні звернувся лише у травні 2021 року.

Після прийняття Донецьким окружним адміністративним судом рішення від 16.08.2021 у справі № 200/5794/21 та від 19.12.2022 у справі № 200/19153/21 та набрання ними законної сили, відповідачем 18.08.2023 виплачено позивачу недоотримані ним під час проходження служби суми грошового забезпечення.

При цьому суд зауважує, що причиною затримки виплат стало неправильне тлумачення відповідачем норм законодавства щодо виплати індексації грошового забезпечення, компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій. У зв`язку із цим, між позивачем та відповідачем виник спір, який вирішено судом у межах адміністративної справи № 200/5794/21 та № 200/19153/21.

Тобто невиплата відповідачем усіх сум належних позивачу при звільненні не носить свавільного характеру, а пов`язана із помилковим застосуванням норм чинного законодавства. До того ж, у разі незгоди із розміром грошового забезпечення, позивач ще під час проходження ним служби міг вживати відповідних заходів спрямованих на його перерахунок, чого ним зроблено не було.

Враховуючи означені вище правові позиції Верховного Суду, за якими розмір відповідальності відповідача повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум, тому розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у цьому випадку має визначатися виключно пропорційно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум. Тобто, суду необхідно визначити істотність частки невиплачених сум.

Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 по справі № 806/2473/18 (адміністративне провадження № К/9901/2118/19) сформував правову позицію щодо врахування істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

При цьому, з урахуванням норми ст. 117 КЗпП України щодо шестимісячного строку нарахування, яка діє з 19.07.2022, співмірною буде сума вчасно не виплачена позивачу за 6 місяців до дати виплати 18.08.2023.

Тобто, з врахуванням принципу співмірності та порядку визначення істотності частки заборгованості при звільненні, який викладений в постанові Верховного Суду від 30.10.2019 року у справі № 806/2473/18, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені складає: 63 273,93 грн. (сума, яку виплачено позивачу. У вказану суму невраховано компенсацію втрати частини доходів у сумі 2 650,25 грн., оскільки вказана сума має компенсаторний характер та не включаються до складу грошового забезпечення) / 394 470,70 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку) х 100 = 16,04 %.

Сума, яка підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 16,04 % становить: 384,10 грн. (середньоденний заробіток позивача) х 16,04 % х 183 (кількість днів за пів року), яка максимально може бути взята в розрахунок (6 місяців) = 11 274,56 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовну вимогу належить задовольнити у спосіб визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11 274,56 грн.

Обраховуючи суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід зазначити про відрахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому розрахунки, наведені в судовому рішенні, є тією сумою коштів, з яких в подальшому роботодавцем здійснюються утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі № 805/1008/16-а.

Твердження відповідача про те, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.10.2020 року по день остаточного розрахунку заявлена передчасно, суд вважає необгрунтованим, оскільки строки звернення за кожною підставою для нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку обраховується окремо.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.02.2022 року у справі № 300/3142/20, від 07.09.2023 у справі № 160/914/23.

Крім того, при розгляді цієї справи суд дійшов висновку, що позивачем строк звернення до суду в частині позовних вимог, які стосуються зобов`язання нарахувати середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24.11.2021 (згідно рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16.08.2021 у справі № 200/5794/21) не пропущено, адже позивач першочергово звернувся до суду в місячний строк, однак суд дійшов висновку про їх передчасність.

Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року компенсацію втрати частини доходів з 25.10.2017 року по день фактичної виплати індексації (18.08.2023 року).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.10.2017 року по 25.10.2020 року компенсацію втрати частини доходів з 25.10.2017 року по день фактичної виплати індексації (18.08.2023 року) з урахуванням раніше виплаченої суми.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 11274,56 грн. (одинадцять тисяч двісті сімдесят чотири гривні 56 коп.).

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич