Справа № 600/6788/23-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 р. м. Чернівці справа № 600/6788/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнір В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо обмеження виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії максимальним розміром в 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність з 01.09.2023р.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 01.09.2023р. нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію без обмеження максимальним розміром в 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, з врахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідач нарахувавши позивачу пенсію в розмірі 25065,1грн, виплачує 20930,00 грн. При цьому, на його заяву про перерахунок пенсії без такого обмеження відповідач відмовив всупереч рішенню Конституційного суду України від 20.12.2016р. №7-рп/1016.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач подав до суду відзив на позов, в обґрунтування якого зазначив, що у зв`язку із скасуванням рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18 пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018р. - новий перерахунок пенсії позивачу провести неможливо. Крім того, вказав, що Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" встановлено обмеження максимального розміру пенсії до 31 грудня 2017 року. При цьому, рішення Конституційного суду України від 20.12.2016р. №7-рп/1016 не скасовує обмеження виплати пенсії на 2017 рік, а відтак дії органу Пенсійного фонду є правомірними.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" як особа з інвалідністю внаслідок війни 2 групи, призначену з 02.12.2020р.

З 01.08.2023р. пенсія позивачу була нарахована в розмірі 25065,1грн, але її виплату обмежено максимальним розміром 20930,00.

Не погоджуючись з обмеженням пенсії максимальним розміром, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про перерахунок пенсії, однак відповідач відмовив останньому у здійсненні такого перерахунку. За таких обставин позивач звернувся до суду з цим позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення чинного законодавства та робить висновки по суті спору.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, врегульовано Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI (далі - Закон №3668-VI від 08.07.2011) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих), зокрема, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Водночас, цим Законом частину 5 статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" викладено у такій редакції: "Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність".

У подальшому Законом України від 24 грудня 2015 року №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" частину п`яту статті 43 доповнено реченням такого змісту: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень".

В редакції Закону №3668-VI від 08.07.2011 із змінами, внесеними згідно із Законами №911-VIII від 24.12.2015, №1774-VIII від 06.12.2016, статтю 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" доповнено частиною 7 про те, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Проте, зазначене положення в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. №7-рп/2016.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. №7-рп/2016, зокрема, положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20.12.2016р. ч.7 ст.43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" є нечинною.

Водночас, Законом України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року".

Таким чином, буквальне розуміння змін, внесених Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. №7-рп/2016, дозволяє стверджувати, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня ч. 7 ст. 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" не передбачала положення, за яким максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Крім того, передбачені статтею 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" обмеження пенсій максимальним розміром введені в дію "Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII.

В той же час пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №911-VIII передбачено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

Зазначена позиція також відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 03.10.2018 у справі №127/4267/17, від 16.10.2018 у справі №522/16882/17 та від 09.11.2020 у справі №813/678/18.

Таким чином, новий порядок призначення та виплати пенсій, встановлений Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ним чинності, оскільки при цьому звужуються права військовослужбовця в частині розміру пенсії.

Разом з тим, у спірних правовідносинах пенсія позивачу призначена у 2020 році. У цей час була наявна колізія між Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016р. №7-рп/2016 та Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI в частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Оскільки норми цих законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців в частині обмеження пенсії максимальним розміром, вони є такими, що суперечать один одному.

При цьому суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах надав перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосував положення ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - Суд), викладену, зокрема, в рішенні від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), де Суд визначив концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності порушує вимогу "якості закону". У разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід.

Отже, норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

Аналогічну правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 (Пз/9901/22/18).

За таких обставин до позивача слід застосовувати положення Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 р. №7-рп/2016, а не Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, сформульованій у постановах від 16 грудня 2021 року у справі № 400/2085/19, від 27 січня 2022 року у справі № 240/7087/20 та від 17 лютого 2022 року у справі № 640/11168/20.

Отже, за наведених обставин і правових норм позивач має право на виплату пенсії без обмеження її максимальним розміром.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вище зазначене, суд приходить до висновку, що пенсійний орган безпідставно обмежив розмір пенсії позивача максимальним розміром, оскільки таке обмеження є звуженням обсягу вже набутих позивачем прав та/або позбавленням його права на соціальний захист, у зв`язку з чим такі дії відповідача не відповідають критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України. Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених вище обставин, проаналізувавши вищенаведені положення чинного законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач не навів належних обґрунтувань, які б свідчили про правомірність його дій по відношенню до позивача. Поряд із цим, у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача нараховувати та виплачувати йому пенсію без обмеження максимальним розміром пенсії в 10 прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. З приводу цього, суд зазначає, що суд не може передбачити як змінюватиметься законодавство в частині визначення розміру пенсійного забезпечення позивача, а визначення конкретного алгоритму дій для відповідача в майбутньому суперечить головній меті адміністративного судочинства - захист порушеного права з боку суб`єктів владних повноважень.

У разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматись від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право. Резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи від вчинення дій на майбутнє. Така позиція відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №826/3244/15 (пункти 26-27).

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, суд, керуючись ст.245 КАС України, вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії позивача максимальним розміром з 01.09.2023р. та зобов`язати здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 01.09.2023р. без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір". Суд не вирішує питання щодо стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, оскільки підтвердження понесення інших судових витрат позивачем матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.09.2023р. з обмеженням її максимального розміру.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 01.09.2023р. здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053; )

Суддя В.О. Кушнір