Справа № 420/8411/23
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8411/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 17.04.2023 надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 03.01.2023 позов залишено без руху та встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

До суду від позивача за вх №15382/23 надійшла заява з доказами сплати судового збору та належним чином оформленою позовною заявою, в якій позовні вимоги викладені в наступній редакції:

1. Визнати протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, яка полягає невидачі ОСОБА_1 довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР;

2. Зобов`язати Білгород-Дністровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області видати ОСОБА_1 довідку про встановлення його особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР.

24.05.2023 ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх №15382/23), відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 з 24 серпня 1991 року по теперішній час постійно проживає на території України. 18 квітня 1990 року Броварським МВ УМВС України в Київській області позивачу було видано паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , який в подальшому було втрачено. Вказує, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.08.2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021р. та постановою Верховного Суду від 03.08.2022р. встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та на день винесення рішення суду. Зазначає, що позивач двічі звертався до Білгород-Дністровського РВ Головного управління Державної міграційної служби у Одеській області із заявами про надання йому довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та що вказана довідка необхідна йому для подальшого встановлення належності до громадянства України. Вказує, що першого разу таку заяву було подано ним особисто разом із усіма необхідними документами, які передбачені законом та другий раз у зв`язку із введенням воєнного стану на території України відповідач аналогічну заяву від 26.12.2022р. направив поштою. Проте, зазначає позивач відповіді на свої заяви позивач так і не отримав. Вказує, що листом від 28.03.2023 у відповідь на адвокатський запит відповідач зазначив, що ОСОБА_1 звертався до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС в Одеській області лише із заявою про втрату ним паспорта зразка 1974 року. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує права позивача.

До суду від Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області 13.06.2023 за вх №19161/23 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що доводи позивача про протиправну бездіяльність Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС в Одеській області є необгрунтованими тому, що в матеріалах особової справи міститься довідка від 03.11.2021 про встановлення особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР. Вказано, що без наявності зазначеної довідки заява позивача про встановлення належності до громадянства України не могла бути прийнята оскільки копії паспорта громадянина колишнього СРСР, який міг би замінити дану довідку у позивача немає. Враховуючи викладене, Білгород-Дністровським відділом не було допущено протиправної бездіяльності стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 04.11.2021 заяву ОСОБА_1 про встановлення належності до громадянства України було прийнято Білгород-Дністровським відділом. За результати розгляду заяви ОСОБА_1 було прийнято рішення від 13.12.2022 про припинення провадження за заявою про встановлення належності до громадянства України у зв`язку з тим, що здійсненою перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 13,07.1991 року був знятий з реєстраційного відділу за адресою: АДРЕСА_1 , та виїхав на постійне проживання до Ізраїлю, де набув громадянства Ізраїлю та отримав відповідний паспортний документ. Зазначено, що згідно інформації Інтегрованої міжвідомчої інформаційної-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (далі - система Аркан) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 05.07.2019 по 30.09.2022 неодноразово здійснював в`їзд на територію України та виїзд за межі території України за паспортним документом громадянина Ізраїлю. Рішення про припинення провадження за заявою про встановлення належності до громадянства України стосовно ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржене і не є предметом розгляду адміністративної справи № 420/8411/23.

25.07.2023 ухвалою суду залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області та визначено розгляд справи №420/8411/23 розпочати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

12.01.2023 позивачем з використанням послуг компанії з експрес-доставки ТОВ «НОВА ПОШТА» до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за адресою місцезнаходження Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Військової слави 25, м. Білгород-Дністровський) направлено заяву від 09.01.2023, в якій просив з посиланням на п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 №215, видати йому довідку про встановлення його особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР.

Відповідно до інформації з офіційного сайту ТОВ «НОВА ПОШТА» вказана заява (№ поштового відправлення 2970) доставлена 12.01.2023.

Позивач, вважаючи те, що йому протиправно невидано довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Положеннями частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч.1, 3 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Особи, які не є громадянами України і законно знаходяться на її території, мають таке ж право на подання звернення, як і громадяни України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо (ч.2 ст.3 Закону України «Про звернення громадян»).

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань) (ч.1). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки (ч.3).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, медіа, посадових осіб, має право зокрема одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів (ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян»).

Відтак, зважаючи на отримання відповідачем 12.01.2023 заяви позивача від 09.01.2023, що підтверджується даними з офіційного веб сайту ТОВ «НОВА ПОШТА», 12.01.2023, зважаючи на встановлений ч.1 ст.20 Закону України «Про звернення громадян» строк розгляду такої заяви, судом встановлено бездіяльність Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 щодо видачі йому довідки про встановлення його особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2022 у справі №9901/276/19 зазначила, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість і межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.

Суд зазначає, що оскільки заява позивача взагалі не розглядалась та відповіді на неї позивачу не надано, враховуючи наявність у матеріалах особової справи позивача довідки Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області від 03.11.2021 про те, що ОСОБА_1 перебував у громадянстві колишнього СРСР та був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_2 від 18.04.1990, виданого Броварським РВ Київської області, відтак суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, яка полягає у невидачі ОСОБА_1 довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та зобов`язання Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області видати ОСОБА_1 довідку про встановлення його особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР.

Водночас суд зазначає, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі "Джорджевич проти Хорватії" (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі "Ван Остервійк проти Бельгії" (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що право має бути захищено у такий спосіб, що відповідає змісту права, зокрема в постанові від 01.10.2019 р. у справі №910/3907/18.

Поновлення прав позивача буде ефективним виключно у разі вчинення суб`єктом владних повноважень певних дій.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.01.2023 щодо видачі йому довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР;

- зобов`язання Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 щодо видачі йому довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та дати відповідь по суті звернення.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Білгород-Дністровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 від 09.01.2023 щодо видачі йому довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР.

Зобов`язати Білгород-Дністровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2023 щодо видачі йому довідки про встановлення його особи та про те, що станом на 24 серпня 1991 року він перебував в громадянстві колишнього СРСР та дати відповідь по суті звернення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідачі:

Білгород-Дністровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Військової слави, 25, м. Білгород-Дністровський, Одеська обл, 67700);

- Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області (вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65014, ).

Суддя Вовченко O.A.