Справа № 320/12028/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року № 320/12028/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у якому просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати індексації грошового забезпечення за період з 08.02.2018 по 15.09.2021 включно, який становить 475804,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при звільненні позивача і виключення його зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення та не виплачено індексацію грошового забезпечення, тобто розрахунок при звільненні проведений не у повному обсязі. Позивач зазначає, що остаточний розрахунок з ним проведений відповідачем 15.09.2021 на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі № 320/839/21, тобто з порушенням строків встановлених статтею 116 Кодексу законів про працю України. На переконання позивача, зазначене є підставою для відповідальності відповідача, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. Судове засідання призначено на 28.10.2021.

У судове засідання призначене на 28.10.2021 учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили.

Позивач подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Протокольною ухвалою суду від 28.10.2021 на підставі частини третьої статті 194, частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України вирішено подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 та має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_3 від 21.01.2016.

Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.02.2018 №38, між військової частиною на ОСОБА_2 припинено контракт про проходження військової служби відповідно до пункту «и» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту).

При звільненні з військової служби з позивачем непроведено у повному обсязі остаточний розрахунок, зокрема, нездійснено нарахування та виплату індексації грошового забезпечення.

Не погоджуючись з вказаною бездіяльністю, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з відповідним позовом.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі № 320/839/21 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення у період з 22.08.2016 по 07.02.2018 включно. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не проведення повного (остаточного) розрахунку при звільненні із ОСОБА_1 . Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРОПОУ: НОМЕР_4 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) індексацію його грошового забезпечення у період з 22.08.2016 по 07.02.2018 включно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРОПОУ: НОМЕР_4 ) здійснити повний (остаточний) розрахунок з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ). У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

15.09.2021 військовою частиною НОМЕР_1 на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі № 320/839/21 виплачено позивачу кошти у розмірі 3 946,65 грн.

Позивач, вважаючи протиправним проведений відповідачем несвоєчасний розрахунок при звільнення, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Відповідно до статті 1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Відповідно до частини 1 статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (у т.ч. затримку виплати компенсації за невикористані дні щорічної додаткової відпустки) не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Натомість врегульовано КЗпП України.

Статтею 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

За правилами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Так, предметом спору у цій справі є відносини щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця відповідно до статті 117 КЗпП України.

Приписами КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, Верховним Судом у постановах від 16 липня 2020 року у справі № 400/2884/18, від 16 липня 2020 року у справі № 812/1259/17, від 16 липня 2020 року у справі № 825/1540/17, від 30 квітня 2020 року у справі № 140/2006/19, від 13 серпня 2020 року у справі № 808/610/18.

Аналіз наведених правових норм та висновків Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду дає підстави для висновку, що у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України.

Суд встановив, що позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу військової частини з 07.02.2018. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 15.09.2021, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Зі встановлених обставин слідує, що остаточний розрахунок з позивачем при звільненні було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених статтею 116 КЗпП України, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав, визначених статтею 117 КЗпП України, для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку.

Для розрахунку суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні судом враховується сума середньоденного грошового забезпечення позивача, кількість днів затримки, а також частка виплаченої суми позивачу в порівнянні із сумою, яка була виплачена під час звільнення позивача із служби.

Визначаючись з сумою належною до стягнення відповідно до вимог статті 117 КЗпП суд зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

З матеріалів справи вбачається, що днем виключення позивача зі списків військової частини є 07.02.2018. Отже, двома попередніми місяцями перед звільненням є січень 2018 року (31 календарний день) та грудень 2017 року (31 календарний день).

Відповідно до довідки про доходи № 293 від 22.12.2020 грошове забезпечення позивача за два повних місяці служби перед звільненням (за грудень 2017 року - січень 2018 року) становить 21 710,00 грн (990,00 грн + 20 710,00 грн), тобто середньомісячна заробітна плата позивача складає 10 855,00 грн.

За грудень 2017 року та січень 2018 року фактично відпрацьованими днями є 41 день, тобто середньоденна заробітна плата позивача склала 529,26 грн.

Враховуючи дату звільнення позивача зі служби (07.02.2018) та дату виплати заборгованості (15.09.2021), кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 899 днів.

Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 08.02.2018 (наступний день після звільнення) по 15.09.2021 (день виплати заборгованості) становить 475 804,74 грн (529,26 грн. - середньоденний заробіток позивача х 899 дні).

Згідно рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.08.2021 у справі № 320/839/21 відповідач здійснив виплату заборгованості позивачу у розмірі 3 946, 65 грн.

Суд, дослідивши обставини справи з урахуванням критеріїв, які слід враховувати, визначаючи розмір відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України та суми заборгованості, дійшов висновку про відповідність суми 7893,30 грн., як сума компенсації, обрахована як подвійна сума, що була невчасно виплачена позивачу за рішенням суду (3946,65 грн. (виплачено на виконання рішення суду)*2=7 893,30 грн.) принципам розумності, справедливості та пропорційності встановлених заходів відповідальності.

Застосовуючи такий спосіб обрахунку суд враховує те, що відповідно до принципу співмірності розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не може в рази перевищувати розмір виплат, які не сплатив відповідач позивачу при звільненні.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження під час розгляду цього спору, та підлягають частковому задоволенню, з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності встановлених заходів відповідальності.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачував, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір", тому підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255, 291 Кодексу адміністративного судочинства України,

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2018 по 15.09.2021 включно у розмірі 7893 (сім тисяч вісімсот дев`яносто три) грн 30 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.