Справа № 520/22860/23
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

30 листопада 2023 р. № 520/22860/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Полях Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області від 13.07.2023 р. № 420014 про скасування громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 дозволу на імміграцію;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області поновити дію посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 12.12.2023 року, видану ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що 13 липня 2023 року на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" Головним управлінням ДМС України в Харківській області прийнято рішення № 420014 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 . Так, ст. 12 Закону України №2491-ІІІ містить вичерпний перелік підстав скасування дозволу. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Сторони були належним чином повідомлені про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі

У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що п. 3 ч. ст. 12 Закону України №2491-ІІІ визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано у випадку, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

У відповіді на відзив представник позивача наголосив на тому, що як свідчить зміст відзиву на адміністративний позов, оскаржуване рішення відповідача прийнято за результатами розгляду подання Головного управління СБУ у м. Києві та Київській області від 15.06.2021р. № 51/1/3-4146, якими встановлено, що перебування на території України позивача створює загрозу національній безпеці України в міграційній сфері, а також правам і законним інтересам громадян. При цьому, жодної конкретизації наведеного вище твердження загального характеру текст подання суб`єкта владних повноважень не містить. На підставі викладеного просив задовольнити адміністративний позов в повному обсязі.

Керуючись приписами ст. 171, 257, 258 КАС України, суд зазначає, що розгляд позовної заяви здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 229 КАС України, оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи згідно із приписами ст. 258 КАС України, то фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно виконавши процесуальний обов`язок зі збору доказів, перевіривши доводи сторін добутими доказами, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст належних норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 04 жовтня 2012 року громадянка Республіки Вірменія ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію в Україну відповідно до рішення Головного управління ДМС України в Харківській області 12 грудня 2012.

Позивачеві оформлено посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 .

Однак, 13 липня 2023 року на підставі пункту 3 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" Головним управлінням ДМС України в Харківській області прийнято рішення № 420014 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 .

Видана на підставі рішення від 04.10.2012 посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 12.12.2012р. скасована на підставі пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затвердженого Постановою КМУ № 321 від 25.04.2018р.

Не погоджуючись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.

По суті спірних відносин суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України "Про імміграцію" від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон України "Про імміграцію").

Відповідно до положень ст. 6 вказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів:

1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах;

2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні;

3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються;

4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання;

5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №360 (далі - Положення про ДМС України) центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів є Державна міграційна служба України (ДМС).

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи, у тому числі міжрегіональні.

Відповідно до підпунктів 31-33 пункту 4 Положення про ДМС України вона відповідно до покладених на неї завдань: здійснює відповідно до закону заходи щодо запобігання та протидії нелегальній (незаконній) міграції, іншим порушенням міграційного законодавства; здійснює міжнародне співробітництво, бере участь у розробленні проектів та укладенні міжнародних договорів України з питань громадянства, міграції, біженців, осіб, які потребують інших форм захисту, реєстрації фізичних осіб та реадмісії, забезпечує в межах своїх повноважень виконання укладених міжнародних договорів України; здійснює відповідно до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про імміграцію" імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Частинами 1, 3 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" визначено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається: 1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Згідно з ч.1 ст. 9 Закону України "Про імміграцію" визначено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема: 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року №1983 (надалі Порядок №1983, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За приписами пп.3 п.2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні підрозділи ДМС (далі територіальні підрозділи) стосовно іммігрантів, які на законних підставах перебувають на території України і є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС або територіальний орган), а саме одного з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Відповідно до п.9 Порядку №1983 МВС, органи Національної поліції, СБУ та її регіональні органи, Держприкордонслужба відповідно до компетенції вживають у місячний строк за зверненням ДМС, її територіальних органів та територіальних підрозділів заходів до виявлення серед осіб, які подали заяву про надання дозволу на імміграцію, таких, яким дозвіл на імміграцію не може бути наданий відповідно до ст. 10 Закону №2491-III.

Пунктом 10 Порядку №1983 встановлено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються до територіальних підрозділів за місцем проживання особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Відповідно абз.1 п.12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба проводять відповідно до компетенції у місячний строк після надходження таких запитів перевірку з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається. Про результати перевірки інформується орган, який надіслав запит.

Згідно з п.14 Порядку №1983 територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України "Про імміграцію", надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби.

Пунктом 16 Порядку №1983 визначено, що у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

За приписами п.20 Порядку №1983 органи, які прийняли рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні такого дозволу, надсилають його копію протягом трьох робочих днів з дня прийняття безпосередньо заявнику або через МЗС відповідній закордонній дипломатичній установі України.

Отже, відмова у надані дозволу на імміграцію в Україну здійснюється за наявності обставин визначених ст. 10 Закону №2491-III, які не є вичерпними.

З аналізу вказаних правових норм у їх сукупності слідує, що наявність у особи права на отримання дозволу на імміграцію в межах квоти або поза квотою імміграції не є безумовною підставою для надання відповідного дозволу. Прийняттю рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу передує визначена Порядком №1983 процедура прийняття та перевірки документів, з`ясування питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених ст. 10 Закону №2491-III, в тому числі надіслання відповідних запитів до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби, які, в свою чергу, проводять після надходження таких запитів перевірки (кожен в межах своєї компетенції) з метою виявлення осіб, яким дозвіл на імміграцію не надається.

Зазначене дає суду обґрунтовані підстави для висновку, що інформація, яка надходить від МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ та Держприкордонслужби за результатами перевірки запитів щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, має бути обов`язково врахована міграційним органом, що охоплюється п.6 ч.1 ст. 10 Закону №2491-III.

З матеріалів справи встановлено, що до Головного управління ДМС України в Харківській області надійшло подання №51/1/3-4146 від 15.06.2021 року Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в кому зазначено, що Головним управлінням за результатами виконання визначених законодавством завдань у сфері забезпечення державної безпеки отримано інформацію стосовно громадянки Вірменії ОСОБА_1 , яка за наявними даними причетна до організації та функціонування каналу нелегальної імміграції вихідців з країн т. зв. "міграційного ризику" та їх подальшої легалізації за фіктивними підставами на території України.

Пунктами 3, 9 ч.1 ст. 1 Закону України "Про національну безпеку України" від 21 червня 2018 року №2469-VIII (далі Закон №2469-VIII) встановлено, що національна безпека України захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; громадська безпека і порядок захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.

Згідно п.10 ч.1 ст. 1 Закону №2469-VIII національні інтереси України життєво важливі інтереси людини, суспільства і держави, реалізація яких забезпечує державний суверенітет України, її прогресивний демократичний розвиток, а також безпечні умови життєдіяльності і добробут її громадян.

Відповідно ст. 1 Закону України "Про Службу безпеки України" від 25 березня 1992 року №2229-XII (далі Закон №2229-XII) Служба безпеки України державний орган спеціального призначення з правоохоронними функціями, який забезпечує державну безпеку України.

Статтею 21 Закону №2229-XII визначено, що на Службу безпеки України покладається у межах визначеної законодавством компетенції захист державного суверенітету, конституційного ладу, територіальної цілісності, науково-технічного і оборонного потенціалу України, законних інтересів держави та прав громадян від розвідувально-підривної діяльності іноземних спеціальних служб, посягань з боку окремих організацій, груп та осіб, а також забезпечення охорони державної таємниці. До завдань Служби безпеки України також входить попередження, виявлення, припинення та розкриття кримінальних правопорушень проти миру і безпеки людства, тероризму та інших протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України.

Пунктом 4-5 ч.1 ст. 24 Закону №2229-XII встановлено, що Служба безпеки України відповідно до своїх основних завдань зобов`язана здійснювати контррозвідувальні заходи з метою попередження, виявлення, припинення і розкриття будь-яких форм розвідувально - підривної діяльності проти України та забезпечувати захист державного суверенітету, конституційного ладу і територіальної цілісності України від протиправних посягань з боку окремих осіб та їх об`єднань.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 25 Закону №2229-XII Службі безпеки України, її органам і співробітникам для виконання покладених на них обов`язків надається право подавати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям усіх форм власності обов`язкові для розгляду пропозиції з питань національної безпеки, у тому числі із забезпечення охорони державної таємниці.

Суд наголошує, що оскільки від органу, одним із основних завдань якого є державна безпека України, надійшла інформація про те, що він заперечує у наданні позивачу дозволу на імміграцію в Україні, ГУ ДМС України в Житомирській області зобов`язане було врахувати таку інформацію при вирішенні питання про наявність або відсутність підстав для надання громадянину російської федерації ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну.

При цьому, у відповідача не має виникати сумнівів у правдивості та/або обґрунтованості наданої інформації.

Суд зазначає, що право на обмеження доступу до території держави для осіб, які не є громадянами цієї держави, є суверенним правом Держави Україна, і, обґрунтовуючи застосування такого права відповідними припущеннями та посиланнями на інтереси держави, відповідач діяв у межах наданих йому законодавством повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області від 13.07.2023 р. № 420014 про скасування громадянці Республіки Вірменія ОСОБА_1 дозволу на імміграцію є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржуване позивачем рішення є обґрунтованим, а відтак не підлягає скасуванню, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 14, 22, 194, 243, 246, 249, 250, 255, 258, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (61057, м. Харків, вул. Римарська, 24, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 листопада 2023 року.

Суддя Н.А. Полях