Справа № 748/4586/23
Суддя: Олещенко В. І.
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/748/36/23
Єдиний унікальний № 748/4586/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2023 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,

за участю секретаря судового засідання Гофрик К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Чернігова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адімінстративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

7 листопада 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЕАТ 8039707 про накладення стягнення, як таку, що являється протиправною і такою, що винесена з перевищенням службових повноважень посадовою особою УПП в Чернігівській області.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 29 жовтня 2023 року інспектором УПП в Чернігівській області була винесена постанова серії ЕАТ 8039707 про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП в розмірі 425 грн. Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною. Зазначає, що право уповноважених наказом коменданта посадових осіб на перевірку документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, являється не абсолютним, а виникає лише за умови наявності підстав, визначених у переліку підстав для перевірки, визначених частиною 7 постанови КМУ№ 1455 від 29 грудня 2021 року. Уповноважена особа - це не юридична особа з числа вищеназваних: Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби і т.д., а виключно посадова особа такого підрозділу, яка персонально вказана в наказі коменданта, а не кожен, хто себе таким уявляє та видає. Проте, інспектор УПП не мав і не назвав Позивачу підстави для перевірки в Позивача документів. Інспектор УПП, що вимагав у Позивача показати йому документи, не являється уповноваженою особою, в ніякому наказі коменданта він не значиться і ніколи не значився. Крім того, на території м.Чернігова особливий режим, тільки при введенні якого встановлюються блокпости, ніколи не встановлювався, так, як наказ про встановлення особливого режиму комендантом не видавався, а відтак, т.з. блокпости, на яких протиправно-тотально перевіряють документи, блокпостами не являються, а отже вони знаходяться поза межами права України, так само як і організовані там перевірки. Позивач вважає, що інспектор УПП, що вимагав у нього документи, не маючи на це законних підстав та не будучи уповноваженою особою, визначеною наказомкоменданта, а отже без права на перевірку.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 листопада 2023 року адміністративну справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

20 листопада 2023 року від представника управління патрульної поліції в Чернігівськй області Департаменту патрульної поліції Сіндєєвої В.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенін позовних вимог, а постанову від 29.10.2023 року залишити без змін. У відзиві зазначено, що на даний час в Україні діє воєнний стан, у зв`язку з чим повноваження поліцейських розширені, про що внесені зміни на законодавчому рівні. Наказом коменданта Чернігівської області від 14.03.2023 № 3 призначено уповноважених осіб на перевірку документів осіб, огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла гомадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, зокрема: Управління патрульної поліції в Чернігівській області. Зупинка ОСОБА_1 відбулася на блокпосту при виїзді з міста Чернігова в сторону міста Києва. Поведінка ОСОБА_1 , як до поліцейських та і до інших працівників, які несли службу на блокпосту була досить дивною, він відмовлявся виконувати жодну вимогу посадових осіб, на неодноразові вимоги поліцейських пред`явити документи, а саме посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, відмовлявся. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП. ОСОБА_2 є уповноваженим працівником патрульної поліції, проходить службу на посаді інспектора взводу № 1 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП, має звання старший лейтенант поліції, і у відповідності до ст.222 КУпАП має право розглядати справи про адміністративне правопорушення, зокрема за ч.1 ст.126 КУпАП. Оскільки позивач здійснював проїзд через блокпост, то зупинка транспортного засобу та перевірка документів були правомірними та дожним чином не порушували норми чинного законодавства.

30 листопада 2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, з якої вбачається що всі претензії відповідача щодо правомірності дій та рішення інспектора УПП є безпідставними та не підлягають задоволенню. Зазнаяає, що відповідач посилається на п.3 та п.5 Постанови КМУ №1456, якою право перевірки в осіб надано уповноваженим особам в т.ч. уповноваженим особам Національної поліції. Однак, п.7 вказаної відповідачем Постанови КМУ №1456 визначено виключний перелік підстав, коли в «уповноважених осіб» може виникнути право на таку перевірку, однак обставини справи не вказують, що таке право в інспектора УПП виникло і він жодним чином своє право не підтвердив, в тому числі не повідомивши позивачу жодної з підстав для перевірки документів, вказаних зазначеною постановою. Крім того, вказаною постановою встановлено, що право на перевірку транспортних засобів, зокрема, теж може виникати лише за підстав, вказаних цією ж постановою ( п.9 Постанови КМУ №1456), а не будь-коли, як це вважається інспекторам УПП. В той же час, якщо інспектор УПП діяв в межах повноважень, визначених законом «Про національну поліцію», то і в цьому випадку підстав для перевірки документів позивача визначених законом «Про національну поліцію», у нього не було і не доведено, адже він позивача навіть не зупиняв, а сам факт перебування Позивача на блокпосту, права відповідачу в розумінні закону «Про національну поліцію», відповідачу не дає. Позивач вказав, що інспектор УПП не був уповноваженою особою комендантом, а мав лише уяву, що він такою особою являється, адже ні наказу із його прізвищем при собі не мав, ні повідомити щось про такий наказ був не в змозі, будучи впевненим, що всі інспектори УПП такими уповноваженими являються. Про який наказ коменданта № 3 йде мова у відзиві невідомо, під час перевірки документів про нього інспектор не згадував, а Позивачу з відзивом такий наказ не наданий. Поза тим, виникає запитання, а чи міг комендант видавати такий наказ, коли навіть наказ про введення особливого режиму відповідно до вимоги п.5 Постанови КМУ №1455 ним виданий не був, а відповідно - не визначені території, де цей режим вводиться, в тому числі не встановлено прав та обов`язків перевіряючи уповноважених осіб на блокпостах, не видаються перепустки тощо, як це все передбачено постановою КМУ № 1455, тому, що санкціонованого переміщення осіб, для якого і встановлюються блокпости, вказані постановою КМУ№ 1455, тобто - переміщення за наявністю виданих кимось дозволів на таке переміщення, в Чернігові, принаймі, не встановлювалось ніколи, так само як і не встановлювався особливий режим.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надіслав клопотання про перенесення по можливості судового засідання у зв`язку з його хворобою, не надавши при цьому доказів поважності причин неприбуття до суду.

Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності учасників справи, суд враховує норми ст.286 КАС України щодо стислого строку розгляду даної категорії справ, наявність у справі відповіді позивача на відзив та те, що судове засідання у даній справі вже відкладалося за клопотанням представника позивача.

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наведене, суд розглянув справу за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, наявні та подані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2023 року інспектором УПП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Ремізовим В.П. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №8039707, відповідно до якої 29 жовтня 2023 року о 16 год. 46 хв. по вулиці Київське Шоссе, 3А, в м. Чернігові на блокпосту водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_1 , та не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п.2.1.а ПДР України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн (а.с.7).

В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 14 Закону № 3353-XII встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

В розділі 2 ПДР України закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме, водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Частиною 1 ст.126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що згідно законодавства України на вимогу поліцейського, водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб.

В силу положень ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У вказаному вище випадку, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст.283 КУпАП) на місці вчинення правопорушення.

Статтею 245 КУпАП зазначено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладаються на відповідача.

Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУпАП.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за №1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, №1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Перелік підстав за яких поліцейський може зупинити транспортний засіб передбачено у ч.1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відповідно до п.1, 7 якої такою підставою є: порушення водієм Правил дорожнього руху; прийняття уповноваженим органом державної влади рішення про обмеження чи заборону руху.

Частиною 3 наведеної статті встановлено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Пунктом 2 ч.1 ст. 32 Закону № 580-VIII вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Частиною 4 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з п.7 ч.1 ст.8 цього Закону в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану, зокрема, перевіряти у порядку, визначеному КМ України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.

Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (далі Порядок №1455) визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Згідно з п.2, 3 Порядку №1455 правовою основою встановлення та здійснення заходів особливого режиму є Конституція України, Закон України "Про правовий режим воєнного стану, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях".

Під терміном блокпост мається на увазі посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану;

Згідно п.10 Порядку №1455 Заходи з контролю в`їзду/виїзду включають перевірку на блокпостах: документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо).

Відповідно до пп.1 п.20 Порядку №1455 заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (); проведення документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар); затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів; тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб.

Пунктом 3 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року № 1456 (далі Порядок №1456), передбачено, що правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони У країни "Про основи національного спротиву", "Про правовий режим воєнного стану", "Про оборону України", Про національну безпеку України", "Про Національну поліцію", "Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України", та інші нормативно-правові акти.

Згідно з п.5 Порядку №1456 право на проведення перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, СБУ, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДМС, Держмитслужби та Збройних Сил, які визначені в наказі коменданта.

Відповідно до п.10 Порядку №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.

Згідно п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Отже, водійське посвідчення є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус в частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами та уповноважені особи Національної поліції наділені повноваженнями перевірки таких документів при здійсненні заходів з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах.

Позивача було притягнуто до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

У постанові серії ЕАТ №8039707 від 29 жовтня 2023 року в п.7 наведено інформацію, що до неї додаються відеоматеріали, зокрема з п/в НОМЕР_2 .

З наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що під час зупинки транспортного засобу позивача на блок-посту на вимогу інспектора щодо пред`явлення посвідчення водія, як документа, який підтверджує спеціальний статус позивача в частині підтвердження його права на керування транспортним засобом та реєстраційного документу на транспортний засіб позивач відмовився їх пред`являти із посиланням на відсутність у співробітника поліції таких повноважень.

З позовної заяви вбачається, що позивач визнає факт своєї відмови у пред`явленні посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Суд підкреслює, що право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Зазначене узгоджується із висновком постанови Верховного Суду від 25.09.2019 у справі №127/19283/17.

Таким чином, доводи позову щодо незаконності оскаржуваної постанови є необгрунтованими, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 229, 241, 244-246, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адімінстративного стягнення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя В.І. Олещенко