Справа № 420/16023/23
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/16023/23

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 12.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у непідготовці та ненаданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами чинними станом на 01.01.2023 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023 року, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2023 року основного розміру його пенсії;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами чинними станом на 01.01.2023 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023 року, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2023 року основного розміру його пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у непідготовці та ненаданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами, чинними станом на 01.02.2023 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 М2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023 року, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.03.2023 року основного розміру його пенсії;

- зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами чинними станом на 01.02.2023 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 року №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-ХП «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 року, з урахуванням окремого доручення Міністра оборони України №2683/з від 01.02.2023 року, та з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.03.2023 року основного розміру його пенсії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 був залишений без руху та позивачу встановлено 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

12 вересня 2023 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято ухвалу, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - повернуто позивачу на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивачем подано на зазначену вище ухвалу апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, та права позивача на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом та право позивача на ефективний засіб юридичного захисту, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12.09.2023р. у даній справі та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції про невідповідність позову ОСОБА_1 вимогам процесуального закону та наявність підстав для залишення його без руху з наданням часу для усунення недоліків позивачем, не усунення яких в подальшому мало наслідком прийняття оскаржуваної ухвали про повернення позовної заяви, є необґрунтованим. Повернення позовної заяви у даному випадку відбулось без наявності на те законних підстав, є формальним та сумнівним з точки зору права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством на право доступу до правосуддя. На думку скаржника, суд першої інстанції невірно застосував норми ст.ст. 49, 160 КАС України та протиправно повернув позовну заяву позивачеві з підстав не усунення такого недоліку позовної заяви як - не залучення саме позивачем до розгляду справи третьої особи, оскільки в силу приписів процесуального закону, суд при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, встановивши, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, має право своєю ухвалою залучити таких осіб до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Також, за доводами апелянта, є хибним висновок суду першої інстанції про повернення позову з підстав не надання на виконання ухвали суду першої інстанції позивачем доказів звернення до відповідача із заявою про видачу довідки, оскільки позивачем до позову були надані усі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких гуртуються позовні вимоги та виконано вимоги ст. 161 КАС України, та інших доказів у нього в наявності немає. Апелянт звертає увагу, що на стадії відкриття провадження у справі, суд не має права давати оцінку обраному позивачем способу захисту порушеного права, достатності чи недостатності доказів, доведеності/не доведеності всіх обставин, якими обґрунтовуються вимоги, тощо. Втім, у даному випадку, суд першої інстанції повертаючи позовну заяву позивачеві фактично надав оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим. До того ж, як далі вказує скаржник, обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності в силу вимог КАС України в адміністративних справах покладено саме на відповідача, отже позивач взагалі у цій справі не зобов`язаний надавати будь-які докази . За вказаного, на думку позивача, суд першої інстанції не був позбавлений можливості відкрити провадження у справі на підставі поданої ОСОБА_1 позовної заяви, яка не мала недоліків, зокрема тих, про які вказував суд першої інстанції, та не усунення яких послужило підставою для повернення позову.

На підставі ст.311, ст.312 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Сторонами у справі не висловлено заперечень з приводу розгляду справи апеляційним судом в порядку письмового провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення (в даному випадку ухвали) в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановлений чинним законодавством термін не було в усунуто недоліків адміністративного позову, визначених судом, відтак на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України вважав за необхідне повернути позовну заяву позивачу та додані до неї матеріали.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його передчасним та необґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 160 КАС України в позовній заяві позивачем повинні бути зазначені повні найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Учасниками справи за статтею 42 КАС України є сторони та треті особи.

Згідно ч. 1 ст. 161 КАС України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В силу вимог п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, кожна особа має право звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів, шляхом подання адміністративного позову, сформованого з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу. Недотримання вказаної вимоги має наслідком залишення судом адміністративного позову без руху.

У свою чергу, не усунення недоліків адміністративного позову, визначених ухвалою про залишення адміністративного позову без руху, має наслідком прийняття судом ухвали про повернення адміністративного позову.

Колегією суддів встановлено, що 10.07.2023р. Одеським окружним адміністартивним судом було прийнято ухвалу про залишення позову без руху, з огляду на те, що суд першої інстанції отримавши позовну заяву при вирішенні питання про можливість відкриття провадження встановив невідповідність поданої ОСОБА_1 позовної заяви вимогам процесуального закону.

Так, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції вказав на наступні недоліки:

- позивач просить суд зобов`язати Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області нові довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 . Водночас, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позивач в якості третьої особи по справі не зазначає;

- позивач у адміністративному позові просить суд визнати протиправною бездіяльність Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, яка полягає у непідготовці та ненаданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області оновлених довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за нормами чинними станом на 01.01.2023 року та на 01.02.2023 року. Водночас, позивач разом із позовною заявою не надає доказів свого звернення до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо виготовлення та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про виготовлення оновлених довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023 року та на 01.02.2023 року.

На підставі вищевикладеного суд першої інстанції зазначив, що недоліки адміністративного позову повинні бути усунені шляхом надання до суду належним чином оформленого адміністративного позову із вірним визначенням всіх учасників справи, а також доказів, зазначених в ухвалі суду.

Копію ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 року було надіслано представнику позивача на його адресу електронну пошту, вказану останнім у адміністративному позові.

Однак, протягом встановленого судом першої інстанції строку для усунення виявлених недоліків позовної заяви, позивач такі не усунув, що й послужило підставою для повернення позову позивачеві.

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі, апелянтом не вказується про неотримання ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху.

Водночас, апелянт зазначає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для залишення позову без руху, а відтак і для повернення позову в подальшому через не усунення таких недоліків.

В контексті надання оцінки доводам апелянта, судова колегія враховує, що відповідно до п. 8 ч. 5 ст. 160 КАС України в позовній заяві зазначаються, зокрема, перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Згідно ч. 4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Положенням ч. 10 ст. 79 КАС України передбачено, що докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Частиною 3 ст. 80 КАС України визначено, що про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

З наведеного слідує, що питання щодо збору доказів, їх належності та допустимості вирішується судом після відкриття провадження у справі, а не під час вирішення судом питання про прийняття позовної заяви. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи шляхом постановлення ухвал про витребування доказів. Також позивач у випадку не долучення певного доказу до позовної заяви має право заявити клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином у разі відсутності у справі доказів, вказана обставина може бути усунута і після відкриття провадження у справі.

Крім того, питання щодо витребування доказів суд може вирішити і на стадії відкриття провадження у справі. Питання про достатність, належність та допустимість таких доказів вирішується судом вже на стадії розгляду справи по суті. І тоді суд, який окрім іншого, відповідно до ч.3 ст.77 КАС України наділений повноваженнями збирати докази з власної ініціативи, має можливість під час розгляду справи за необхідності звернутись до відповідача чи інших осіб, які володіють необхідною для встановлення обставин справи інформацією, щодо витребування оригіналів документів, або належним чином завірених копій останніх.

Верховний Суд у постанові від 18.02.2020 у справі №320/3053/19 звернув увагу, що положення частини третьої статті 77 КАС України надають суду право пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи. Суд не повинен позбавляти особу права доступу до суду у зв`язку з відсутністю у неї певних документів, які можуть слугувати доказами у справі. Тим більше, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що визначено частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, в частині висновку суду першої інстанції про такий недоліків позовної заяви як ненадання доказів звернення позивачем до відповідача із заявою про видачу довідки є неґрунтовним.

Стосовно не зазначення позивачем в позовній заяві в якості третьої особи Головне управління Пенсійного фонду України, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ч.5 ст. 160 КАС України в позовній заяві позивачем повинні бути зазначені повні найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти.

Учасниками справи за статтею 42 КАС України є сторони та треті особи.

Як визначено ч.2 ст. 49 КАС України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки.

Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Як свідчать матеріали справи, позивачем у позові було визначено учасниками справи: позивача ОСОБА_1 та відповідача Одеський обласний ТЦК та СП, а також на виконання п.2 ч.5 ст. 160 КАС України у позові вказані необхідні відомості щодо позивача та відповідача.

При цьому, позивачем у позові не було зазначені будь-яких третіх осіб, в тому числі ГУ ПФУ в Одеській області.

Водночас, виходячи з приведених вище приписів процесуального закону, у разі, якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Отже, якщо суд першої інстанції вважав, що рішення у даній справі вплине на права та обов`язки Головного управління Пенсійного фонду України в одеській області, суд першої інстанції в силу вимог КАС України наділений відповідними повноваженнями щодо прийняття ухвали про залучення такої особи до участі у справі в якості третьої особи.

Відтак, повертаючи позов і зазначаючи про невиконання вимог ухвали про залишення позову без руху, з метою дотримання справедливого балансу між вимогами процесуального законодавства та забезпечення права на доступ до суду, не дослідив належним чином тих обставин, яким чином зазначені судом першої інстанції обставини як недоліки позовної заяви перешкоджають відкриттю провадження у цій справі.

За вказаного, колегія суддів погоджується з доводами скаржника про те, що встановлені судом першої інстанції недолік позовної заяви про який указано вище, не перешкоджав суду вирішити питання про відкриття провадження, розглянути справу по суті, а тому колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції в указаній частині формальним підходом до застосування ст.ст.160, 161 КАС України, та в подальшому поверненням позовної заяви, з урахування приписів ст.169 цього Кодексу.

Позиція апеляційного суду узгоджується з правовими висновками Верховного Судому викладеними у постанові від 26.10.2023 у справі №120/6360/23.

Суд апеляційної інстанції також враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Враховуючи викладене та з урахуванням того, що не зазначення у позові в якості учасника справи відповідної третьої особи, яка мала б бути указана на думку суду першої інстанції, а також не надання доказів в обґрунтування позовних вимог, які на думку суду першої інстанції мав би надати позивач, саме по собі не є недоліком, що перешкоджає суду вирішити питання про відкриття провадження у справі, оскільки згідно з чинним законодавством на стадії підготовчого провадження здійснюється остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України.

Статтею 320 КАС України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу №420/16023/23 належить направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 241-243, 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 378 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 року у справі №420/16023/23 скасувати.

Справу №420/16023/23 за позовом ОСОБА_1 до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Т.М. Танасогло
Судді О.О. Димерлій А.В. Крусян