Справа № 420/25703/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Хом`якової В.В., розглянувши у порядку письмового провадження у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 07 липня 2023 року №53 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до поданої заяви від 29.06.2023, зарахувавши до її спеціального стажу роботи період навчання з 01.09.1994 по 30.06,2000 в Одеському державному медичному університеті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, при звернені із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах надала копії документів: трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.08.2000 ; диплом спеціаліста серії НОМЕР_2 від 30.06.2000 року; додаток до диплому серії НОМЕР_2 від 30.06.2000 року; сертифікат МОН України №122 від 20.06.2001 року за спеціальністю "Дерматовенерологія". В липні 2023 року позивачка отримала від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області рішення № 53 від 07.07.2023 про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці та недосягнення пенсійного віку .

Рішення відповідача про відмову в призначені пенсії за віком на пільгових умовах, мотивовано тим, що до страхового стажу не було зараховано період навчання в Одеському державному медичному університеті, оскільки в трудовій книжці не зазначено дату видачі диплому, відсутні документи про пільговий характер роботи та про результати проведення атестації робочих місць.

Позивачка вказує у позовній заяві, що намагалась отримати довідку про пільговий характер роботи, 08.09.2023 звернулася до КНП "Херсонський обласний шкірно-венерологічний диспансер" з запитом щодо надання відповідної довідки, документів про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці та переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, якими підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, та надання довідки щодо знаходження позивача у відпустках по догляду за дитиною до досягнення 3-річного (6-річного) віку. 13.09.2023 позивачка отримала від КНП "Херсонський обласний шкірно-венерологічний диспансер" Херсонської обласної ради відповідь про те, що у закладі з початку повномасштабної агресії рф проти України з 24.02.2023 немає можливості встановити місце знаходження архівних та діючих документів та надати запитувані документи.

Ухвалою суду від 26.09.2023 відкрито загальне позовне провадження, підготовче судове засідання у справі призначено на 31.10.2023 об 11 год. 00 хв.

13.10.2023 до суду надійшов відзив відповідача, в якому проти позову заперечує, посилається на те, що на час звернення позивачки із заявою про призначення пенсії положення Закону "Про пенсійне забезпечення" № 1788 в частині визначення права та призначення пенсії за віком на пільгових умовах застосуванню не підлягають. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-ІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До страхового стажу позивачки не зараховано періоди навчання в Одеському державному медичному університеті, оскільки відсутня інформація про період навчання. В трудовій книжці в порушення пункту 2.19. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердж. наказом Мінпраці, Мінюсту, Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 № 58, не зазначена дата видачі диплому. Також, до страхового стажу позивачки не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності з 23.01.2008 по 22.06.2020 , оскільки в реєстрі застрахованих осіб у відношенні позивачки відсутня інформація про нарахування доходу та сплату страхових внесків. У трудовій книжці позивачки відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах відсутні. Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, зі змінами, (далі - Порядок № 637) у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). Тому для підтвердження наявності у особи пільгового стажу до органів Пенсійного фонду України необхідно надати трудову книжку, в якій наявні записи, внесені на підставі наказу, виданого за результатами атестації робочих місць, і мають відповідати найменуванню Списків, або довідку за формою, встановленою додатком № 5 Порядку № 637 та документи по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці або рішення комісії. За наслідками розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 29.06.2023 стаж із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком № 1 не підтверджено. Вік позивачки на дату звернення із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 29.06.2023 становить 45 років 05 місяців, що також є недостатньо для призначення пенсії. Оскільки позивачка досягне пенсійного віку лише 01.01.2028, і лише з настанням необхідного віку та наявності необхідного страхового стажу та страхового стажу із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці у позивачки виникне право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058. Щодо вимоги позивачки призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 за заявою від 29.06.2023, відповідач зазначає, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсії громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача. Виключними дискреційними повноваженнями наділені органи Пенсійного фонду України на прийняття рішень з питань призначення, перерахунку та виплати пенсії та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку).

31.10.2023 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі від представника позивача.

В судове засідання 31.10.2023 об 11 год. 00 хв. сторони не з`явилися.

Ухвалою суду від 31.10.2023 закрито підготовчого провадження у порядку письмового провадження. Призначений розгляд справи по суті на 21.11.2023.

21.11.23 представники сторін не прибули в судове засідання, тому справа розглянута в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, судом встановлено наступне.

29.06.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до територіального органу Пенсійного фонду України подала заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІУ"Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058). З урахуванням норм Порядку № 22-1, за принципом екстериторіальності органом, що приймав рішення за заявою Позивача від 29.06.2023, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

07.07.2023 Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області розглянуто заяву від 29.06.2023 та додані до неї документи та прийнято рішення № 53 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058. Підставою відмови вказано, що страховий стаж становить 20 років 09 місяців 17 днів, пільговий стаж за Списком № 1 не визначено. До страхового стажу не було зараховано період навчання в Одеському державному медичному університеті, згідно з дипломом НОМЕР_2 від 30.06.2000 року та додатком до диплому, не прийнято до уваги запис в трудовій книжці НОМЕР_1 від 02.08.2000 року щодо періоду навчання з 01.09.1994 року по 30.06.2000 року, оскільки не зазначено дату видачі диплому. До страхового стажу позивачки не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності з 23.01.2008 по 22.06.2020, згідно наявної інформації про державну реєстрацію підприємницької діяльності, оскільки в реєстрі застрахованих осіб у відношенні позивачки відсутня інформація про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Відсутні документи про пільговий характер роботи та про результати проведення атестації робочих місць, відсутня довідка відповідно до п. 20 Порядку № 637. Також зазначено про недосягнення пенсійного віку 50 років (вік заявниці 45 років 5 місяців).

Позивачка не погодилась з відмовою у призначенні пенсії за віком, тому звернулась до суду з даним позовом.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами ч. 1 ст. 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Вказане право деталізоване у Законах України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон №1788-XII) та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (також Закон №1058-IV).

Положеннями ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно з пунктом 4 статті 3 та пунктом 2 статті 16 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я", заклади охорони здоров`я-підприємства, установи, організації, завданням яких є забезпечення різноманітних потреб населення в галузі охорони здоров`я шляхом подання медико-санітарної допомоги, включаючи широкий^ спектр профілактичних і лікувальних засобів або послуг медичного характеру, а також виконання інших функцій на основі професійної діяльності медичних працівників, заклади охорони здоров`я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами при наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 закріплено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно записів трудової книжки позивачка з 01.09.1994 року по 30.06.2000 року навчалася в Одеському державному медичному університет, диплом НОМЕР_2 . З 01.08.2000 по 01.08.2001 позивачка працювала лікарем-інтерном дерматовенерологом в Херсонському обласному шкірно-венерологічному диспансері. З 02.08.2001 року по 04.03.2020 року позивач працювала лікарем-дерматовенерологом в Херсонському шкірно - венерологічному диспансері, в Херсонській міській шкіро-венерологічній поліклініці де працювала і на день подання заяви про призначення пенсії.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 року інфекційні хвороби це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення. За приписами ст. 7 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються медичною практикою.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19.07.1995 року №133 "Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб" захворювання сифіліс, гонорея, трихофітія, мікроспорія, фавус відноситься до небезпечних інфекційних хвороб, короста та демодекс до групи: акарози, паразитарних хвороб.

Спільним листом від 29.12.2005 № 625/0/15-05/039-6, № 10.01.2009/2606, № 16918/02-20 Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України надано роз`яснення, що інфекційними закладами є, в тому числі, кабінети інфекційних захворювань, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі. Згідно листа Міністерства охорони здоров`я України від 15.02.2006 за № 10.03.68/286 робота медичних працівників у шкірно-венерологічних диспансерах, відділеннях, кабінетах, палатах, які працюють з хворими на визначену наказом Міністерства охорони здоров`я України № 133, патологію повинна зараховуватись до стажу їх роботи у подвійному розмірі.

Таким чином, виходячи з вищевказаних норм чинного законодавства позивачка працювала в інфекційному закладі охорони здоров`я.

Позивачкою надано достатньо документів (диплом, додаток до диплом, трудову книжку, тощо), які підтверджується факт її роботи на посаді лікаря-дерматовенеролога, що за посадовою діяльністю дає право на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі. Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Тобто, надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. Враховуючи те, що трудова книжка позивача містить усі необхідні відомості за спірним періодом роботи, а у рішенні відповідач не висловлював сумнівів у достовірності зроблених записів про трудову діяльність ОСОБА_1 , то з цих підстав суд відхиляє означений довід відповідача.

Щодо зарахування до спеціального та загального стажу роботи періоду навчання позивача, суд приймає до уваги, що період навчання в Одеському державному медичному університеті з 01.09.1994 по 30.06.2000 підтверджується дипломом НОМЕР_2 , та записами в трудовій книжці .

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", час навчання у закладі професійної (професійно- технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. Тому, враховуючи положення статті 38 Закону України "Про професійну (професійно-технічну) освіту", позивач має право на зарахування вищезазначеного періоду її навчання до спеціального стажу роботи.

При наявності оригіналу диплома, посилання відповідача на те, що в трудовій книжці записаний номер диплома, але відсутня його дата видачі, не є обгрунтованим для не зарахування стажу навчання до загального та спеціального стажу. З вказаного вище слід дійти висновку, що на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсі у позивача було достатньо стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано.

Щодо недосягнення позивачем пенсійного віку , суд дійшов наступного.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною І статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з пунктом "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", у редакції чинній до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-УІІІ від 02.03.2015 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-УІІІ віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали у період з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року набували право на пенсію по досягненню 50 років.

Закон №213-УІІІ від 02.03.2015 набув чинності з 01.04.2015 .

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону №1058-ІV (станом на 01.04.2015) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, після набуття чинності нормами Закону №1058-ІV (в редакції, чинній з 02.03.2015) правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались пунктом "а" статті 13 Закону №1788-ХІІ.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-УІІІ від 03.10.2017 (далі - Закон №2148-УІІІ від 03.10.2017), яким текст Закону №1058-ІV від 09.07.2003 доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом №2148-VІІІ від 03.10.2017 у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-ІV, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV (у редакції Закону №2148-УІІІ від 03.10.2017) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1973 року народження і старші після досягнення ними такого віку, як зокрема: 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі №2148-УІІІ від 03.10.2017 наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788-ХІІ від 05.11.1991 у редакції Закону №213-УІІІ від 02.03.2015 р. та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-ІV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-УІІІ від 03.10.2017.

Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу ІІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року №213-VIII".

Пунктом першим резолютивної частини цього Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 р. визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними], статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - V статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 р. стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-ХИ зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" №213-VIII від 02.03.2015 для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам".

Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт "а"статті 13 Закону №1788-ХІІ від 05.11.1991 у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015, та пункт 1 частини 2статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 .

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV".

Суд не знаходить підстав для відступу від вищезазначених правових висновків у справі, що розглядається.

Застосовуючи вищезазначений висновок Великої Палати Верховного Суду до спірних правовідносин, суд звертає увагу на те, що згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, у цій справі, також застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06] та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05], суд вважає, що найбільш сприятливим є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідачем до страхового стажу позивачки не зараховано періоди ведення підприємницької діяльності з 23.01.2008 по 22.06.2020, позивачка ніяким чином не спростувала цей висновок, заперечень своїх в позовній заяві не виклала, тому суд вважає, що позивачка погоджується з цим висновком.

Приймаючи оспорюване рішення відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Підставою для неврахування періоду роботи може бути лише встановлений факт того, що особа не працювала або не перебувала на посаді у спірному періоді, тоді як у досліджуваних правовідносинах такий факт не встановлено, а припущено. Таке рішення пенсійного органу не є обґрунтованим, адже не базується на документально встановлених обставинах.

У даній справі суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки станом на дату звернення до органів Пенсійного фонду позивачка досягла 45 років та має достатній загальний стаж роботи та стаж роботи за Списком №1. який має бути зарахований органом ПФУ.

Разом з цим, слід зазначити, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу ч.5 ст. 45 Закону № 1058 передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд погоджується із доводами відповідача, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій ст. 2 КАС України.

Згідно з частиною другою ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, суд вважає, що саме відповідач, як уповноважений орган, має повноваження щодо обчислення пільгового стажу позивачки, виходячи з таких відомостей, що є обов`язковою умовою відповідно до Закону № 1058, та призначення пенсії. Належним способом захисту порушеного права в даному випадку зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_2 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням оцінки наданої судом та зарахувати до спеціального страхового стажу період роботи лікарем-дерматовенерологом, лікарем-інтерном дерматовенерологом згідно записів у трудові книжці, періоду навчання в медичному університеті. Слід зазначити, що обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу за віком на пільгових умовах.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Частинами 1, 2, ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких гуртуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судовий збір в розмірі 1073,60 грн. відшкодовується позивачу за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 07 липня 2023 року №53 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до її загального та пільгового (спеціального) стажу роботи період навчання з 01.09.1994 по 30.06.2000 в Одеському державному медичному університеті та періоди роботи лікарем-інтерном дерматовенерологом, лікарем дерматовенерологом в Херсонському шкірно - венерологічному диспансері та в Херсонській міській шкіро-венерологічній поліклініці.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянути повторно заяву від 29.06.2023 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївські області (код ЄДР 13844159) на користь ОСОБА_1 (ідент.подат. номер НОМЕР_3 ) 1073 грн. 60 коп. витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення підписаний 30.11.2023.

Суддя В.В.Хом`якова