Справа № 300/4721/23
Суддя: Гомельчук С.В.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" листопада 2023 р. Справа № 300/4721/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Гомельчука С.В.
при секретарі Шуліки В.А.,
за участю представника позивача Бобика Ю.І.,
представника відповідача Бахур Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій,
ВСТАНОВИВ:
До вирішення також належить вимога позивача стосовно стягнення з Івано-Франківської міської ради на користь ФОП ОСОБА_1 100 000 грн моральної шкоди. Докази по цій позовній вимозі досліджувалися під час розгляду справи, проте рішення не було ухвалено.
Ухвалою суду від 14 листопада 2023 року заяву прийнято до розгляду, призначено судове засідання на 22 листопада 2023 року. В зв`язку з хворобою головуючого судді розгляд справи перенесено на 29 листопада 2023 року.
Від представника відповідача надійшли заперечення на заяву, де він вважає, що заявлена сума на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю та об`ємом виконаної адвокатом роботи. Адвокат, представляючи інтереси позивача в позовах до міської ради, брав участь в інших справах, пов`язаних з предметом розгляду в даній справі, що свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин. Крім того, в акті виконаних робіт явно завищено час, витрачений на складання адміністративного позову, відповідь на відзив, ознайомлення та аналіз процесуальних документів тощо. Оскільки підготовка процесуальних документів та участь адвоката в даній справі не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, розмір витрат на правничу дрпомогу необхідно зменшити.
В судове засідання, 29 листопада 2023 року представники сторін з`явилися, надали пояснення.
Заслухавши пояснення представників сторін дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд встановив таке.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 300/4721/23 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Івано-Франківської міської ради щодо повторного розгляду по суті заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 23.02.2022 № 643103 на 36 сесії Івано-Франківської міської ради від 15.06.2023. Визнано протиправними та скасовано пункти 73, 73.1. рішення Івано-Франківської міської ради від 15.06.2023 № 125-36 "Про земельні питання", якими ФОП ОСОБА_1 відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення та передачі в користування (оренду) земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років). Зобов`язано Івано-Франківську міську раду затвердити проект землеустрою щодо відведення та передачі в користування фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,2579 га, розташованої у АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, кадастровий номер :14:001:0270 (з правом оренди на 10 років), на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.02.2023 № 643103.

Серед позовних вимог позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ст. 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд зауважує, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі та гідності, тощо. Наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Представник позивача обгрунтовує наявність моральної шкоди тривалістю судових процесів з міською радою, що виснажувало позивача, створювало хвилювання та стреси. Проте, суд погоджується з представником відповідача, що існування зазначених обставин не може безумовно вважатися завданням особі моральної шкоди. При цьому зібраними у справі доказами неможливо встановити причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими моральними стражданнями позивача та рішеннями міської ради.

Позивач стверджує, що психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішень відповідача, розчарування в діяльності народних обранців та неправдивих висловлювань одного з депутатів створювало для нього додаткові страждання. Проте, оскільки позовні вимоги заявлені до Івано-Франківської міської ради, аргументи позивача щодо заподіяння страждань і моральної шкоди внаслідок незадовільної діяльності депутатів, висловлювання думки одного окремого депутата, не беруться судом до уваги.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем того, що відповідачем заподіяно позивачу моральну шкоду, оскільки матеріали справи не містять таких доказів (наявність душевних переживань, погіршення стану здоров`я, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) відповідача та заподіянням позивачеві шкоди). Крім того, сам факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачеві моральної шкоди.

За таких обставин суд відмовляє в позові щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Що стосується стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Згідно ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 3 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.1 ст. 132 КАС України).

Частиною 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч.3 ст. 139 КАС).

За змістом ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01) Європейський суд з прав людини вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Окрім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Пунктом 269 цього рішення визначено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обгрунтованою.

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18 Верховний Суд висловив думку, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 2040/6747/18 вказав, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує критерії реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, слід виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат, тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.

Аналізуючи докази, надані представником позивача на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу та фактичні обставини справи, суд зазначає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить йому відшкодувати, є значно завищеною.

Так, представником позивача до заяви додано фіскальний чек за надання правової допомоги ОСОБА_1 на суму 30 000 грн, акт виконаних робіт по справі від 10 листопада 2023 року, договір про надання правової допомоги від 19 червня 2023 року, додаткова угода №1 до вказаного договору. Із акта виконаних робіт вбачається, що надання послуг адвоката за розгляд адміністративної справи № 300/4721/23 в суді складає 30 000 грн. Кількість витрачених годин 42, в тому числі: підготовка та подання адміністративного позову до суду - 12 год, підготовка та подання заяви про забезпечення позову - 6 год, підготовка та подання відповіді на відзив 7 год, ознайомлення та аналіз всіх процесуальних документів 5 год, участь у судових засіданнях 6 год та ін. Проте, вартість жодної з послуг в акті не конкретизована, а зазначена загальна сума 30 000 грн.

Суд зауважує, що представник позивача представляв інтереси ФОП ОСОБА_1 в інших адміністративних справах (№№ 300/461/22, 300/3118/22, 300/2197/23), предмет розгляду яких пов`язаний з предметом розгляду в данній справі. Данні обставини свідчасть про обізнаність адвоката з обставинами щодо спірних правовідносин.

Виходячи з вищенаведеного, аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів, з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом виконання відповідних робіт, суд вважає необгрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн і вважає, що розумним розміром витрат на професійну допомогу адвоката складає сума 6000 грн.

Крім того, при подачі позову позивачем сплачено суму 3757,6 грн. Із чотирьох заявлених позовних вимог судом задоволено три. Отже, стягненню на користь позивача належить 2818,2 грн (3757,6:4*3=2818,2), а всього судових витрат в розмірі 8818,2 грн.

Керуючись статтями 167, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву представника позивача задовольнити частково.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Івано-Франківської міської ради (, вул. Грушевського, 21, м. Івано-Франківськ, 76004) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) судові витрати в розмірі 8818 (вісім тисяч вісімсот вісімнадцять) грн 20 коп, в тому числі витрати на правову допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) грн.

Що стосується стягнення на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 моральної шкоди - в позові відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 грудня 2023 року.

Суддя Гомельчук С.В.