Справа № 360/1245/23
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

30 листопада 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1245/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною дій або бездіяльності військової частини та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2023 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправною дії або бездіяльності військової частини та зобов`язання вчинити певні дії:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 09.05.2022 по 11.10.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 09.05.2022 до дня фактичного розрахунку 11.10.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу в системі Державної прикордонної служби України та наказом відповідача № 677-ос від 06.05.2022 його було виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення за підпунктом г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу, а саме один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років)) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останнім днем проходження військової служби було визначено 08.05.2022.

Під час проходження військової служби позивач проходив військову службу та перебував на всіх видах забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 .

Фінансове забезпечення органів охорони кордону з урахуванням введення воєнного стану було врегульовано на час звільнення наказом Адміністрації Держприкордонслужби від 01.03.2022 № 109-АГ, відповідно до п. 5 якого з 24.02.2022 військову частину НОМЕР_1 зараховано на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .

При виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 08.05.2023 із затримкою проведено виплати належних позивачу коштів, що підтверджується випискою по надходженням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та документами, наданими на адвокатські запити: 18.05.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 151 686,41 грн та 103 275,91 грн коментар до платежу заробітна плата; 15.08.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 25 419, 36 грн; 18.08.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 41 385, 97 грн; 31.05.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 25 061,59 грн, коментар до платежу ВЧ НОМЕР_1 , компенсація грошового забезпечення згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1708/22 від 11.04.2023; 12.09.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 107 144,34 грн коментар до платежу: ВЧ НОМЕР_1 , переказ індексації грошового забезпечення позивачу на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1670/22 від 16.05.2023; 12.09.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 6 311,04 грн коментар до платежу: ВЧ НОМЕР_1 , переказ компенсації додаткової відпустки УБД за 2013-2014 згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду №380/11820/23

У порушення строків розрахунку при виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 08.05.2022 проведено остаточний розрахунок у зв`язку із звільненням лише 11.10.2023

Частиною першою статті 117 КЗпП встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Нараховуючи та виплачуючи заборгованість безспірних виплат належних позивачу при звільненні, відповідач в порушення ч. 1 ст. 117 КЗпП не нарахував та не виплатив середнє грошове забезпечення за затримку розрахунку при звільненні.

Позивач вважає, що за період із 09.05.2022 по 11.10.2023 відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення за весь період затримки обрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права узгоджується із правовою позицією Верховного Суду за постановою від 28.01.2021 по справі № 240/11214/19, від 05.03.2021 у справі № 120/3276/19-а та від 22.06.2023 по справі № 380/152/20.

Ухвалою суду від 13.10.2023 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Через підсистему «Електронний суд» від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву від 30.10.2023, у якому відповідач заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

Позивач проходив дійсну військову службу в лавах Державної прикордонної служби України та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звільнений з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу» в запас, без права носіння військової форми одягу. Наказом начальника загону від 06.05.2022 №677-ОС «По особовому складу» позивач виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

18.05.2022 виплачено кошти у сумі 258844,99 грн грошове забезпечення, одноразова грошова допомога при звільненні, компенсація відпуски як учаснику бойових дій, додаткова винагорода передбачена Постановою 168 у розмірі до 100000,00 грн; 15.08.2022 додаткова винагорода за травень 2022 у розмірі 25806,46 грн.

18.08.2022 нарахована та виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно у розмірі 42016,21 грн.

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду у справі №360/1708/22 від 11.04.2023 15.07.2023 грошові кошти у сумі 25061,59 грн (перерахунок посадовий окладів та окладів за військовим званням).

На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 16.05.2023, яке залишене без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2023 у справі № 360/1670/22 12.09.2023 перерахована та виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 107144,34 грн.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №380/11820/23 12.09.2023 перерахована та виплачена індексація грошового забезпечення у розмірі 6311,04 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період із 09.05.2022 по 11.10.2023, позивач посилається на вимоги статей 116, 117 КЗпП України.

Відповідач також зауважує, що порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період, передбачений Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009.

Відповідно до п.п. 222, 223 Положення після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання. Особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

Тобто, спеціальним законодавством про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законодавстві.

Таким чином, Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини працівників, а предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби які регулюються нормами спеціального законодавства та не можуть підмінюватись нормами Кодексу законів про працю України, тому як позивач був військовослужбовцем, а не працівником. Військовослужбовці не мають правового статусу «працівник», проходження ними військової служби врегульовано спеціальним законодавством, тому чинність Кодексу законів про працю України на них не поширюється, через це його норми, зокрема норми статті 116, 117 Кодексу, не можуть поширюватись на військовослужбовців та на правовідносини щодо проходження військової служби.

Починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України стаття 117 передбачає відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні, зокрема, виплату працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, однак не більш як за шість місяців.

З урахуванням дати проведення остаточного розрахунку з позивачем 12.09.2023, відповідач вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX.

Відповідач просив суд взяти до уваги, що кошти виплачені 18.05.2022 у сумі 258844,99 грн, 15.08.2022 у сумі 25806,46 грн, 18.08.2022 у сумі 42016,21 грн, 12.09.2022 у сумі 25061,59 грн та 6311,04 грн нараховані та виплачені в період активних бойових дій в Донецькій та Луганській областях.

У зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_1 приймала безпосередню участь (з 24.02.2022 по 30.04.2023) у заходах з відсічі збройної агресії з боку Російської Федерації, проведенням активних бойових дій на території Луганської та Донецької областях та була залучена до участі по стримуванню збройної агресії Російської Федерації ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) не мав змоги себе фінансово забезпечувати, тому наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 26.04.2022 №208-АГ «Про фінансове забезпечення органів державної прикордонної служби України» військова частина НОМЕР_1 поставлена на фінансове забезпечення військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) за КЕКВ 2110 "Оплата праці", 2120 "Нарахування на оплату праці", 2250 "Видатки на відрядження" та 2700 "Соціальне забезпечення". Наразі, фінансове забезпечення потреб військової частини НОМЕР_1 за КЕКВ 2800 "Інші поточні видатки" для виконання рішень суду, здійснюється військовою частиною НОМЕР_1 самостійно.

З лютого 2022 по серпень 2022 в період активних бойових дій був ускладнений процес погодження проектів наказів (всі знаходились у різних місяцях) та відповідно підписання останніх, фінансово економічний відділу тимчасово базувався в м. Мукачево (з метою нарахування грошового забезпечення та відповідно його перерахування за допомогою військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 )), передача даних (відрядження, відпустка, звільнення, лікарняний, полон, безвісті відсутні, загиблі) стосовно військовослужбовців загону була ускладненою, що спричиняло затримку грошового забезпечення та належних виплат, проте незважаючи на всі ці обставини відповідач робив все можливе за для своєчасного нарахування грошового забезпечення військовослужбовцям та розрахунку при звільненні військовослужбовців в надскладних умовах.

Як зазначалось вище, позивачу нарахована та виплачена кошти 18.05.2022 у сумі 258844,99 грн, 15.08.2022 у сумі 25806,46 грн, 18.08.2022 у сумі 42016,21 грн, 12.09.2022 у сумі 25061,59 грн та 6311,04 грн.

Середньоденний заробіток позивача відповідно до довідки від 26.10.2023 складає 477,60 грн.

Сукупна кількість календарних днів за період з 09.05.2022 по 11.09.2023 (включно) становить 491 календарних днів.

У відповідача зазначений період з 09.05.2022 по 11.10.2023, доказів розрахунку 11.10.2023 позивач не надає.

Таким чином, середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільнені становить 477,60 грн (середньоденне грошове забезпечення позивача) х 491 календарних днів (час затримки розрахунку з 09.05.2022 по 11.09.2023 (включно)) = 234501,60 грн.

Сума середнього заробітку у розмірі 234501,60 грн є неспівмірною по відношенню до суми, з якою, на думку позивача, прострочена виплата в день звільнення.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, та просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце проживання як ВПО: АДРЕСА_3 ; має статус учасника бойових дій. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями: паспорту громадянина України, картки фізичної особи платника податків, довідки про взяття на обліку внутрішньо переміщеної особи, посвідчення учасника бойових дій № НОМЕР_4 від 24.11.2015.

Відповідно до військового квитка на ім`я позивача НОМЕР_5 від 17.11.2005 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 18.12.2006 до 08.05.2022.

Наказом відповідача № 677-ос від 06.05.2022 року його було виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення за підпунктом г (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу, а саме один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину віком до 18 років)) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

При виключенні позивача із списків особового складу та всіх видів забезпечення 08.05.2023 проведено виплати належних позивачу коштів, що підтверджується випискою по надходженням АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та документами наданими на адвокатські запити:

- 18.05.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 151 686,41 грн та 103 275,91 грн коментар до платежу заробітна плата;

- 15.08.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 25 419, 36 грн.;

- 18.08.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 41 385, 97 грн;

- 31.05.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 25 061,59 грн, коментар до платежу вч НОМЕР_1 , компенсація грошового забезпечення, згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1708/22 від 11.04.2023;

- 12.09.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 107 144,34 грн коментар до платежу: вч НОМЕР_1 , переказ індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1670/22 від 16.05.2023;

- 12.09.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 6 311,04 грн. коментар до платежу: вч НОМЕР_1 , переказ компенсації додаткової відпустки УБД за 2013-2014 ОСОБА_1 згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду №380/11820/23.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Положеннями частини четвертої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 затверджено Положення № 1115/2009, яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Абзацом першим пункту 292 Положення № 1115/2009 (в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків НОМЕР_6 прикордонного загону) передбачено, що наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Перебування військовослужбовця у відпустці чи його тимчасова непрацездатність не є підставою для затримки видання такого наказу.

Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за обраним місцем проживання (абзац другий пункту 292 Положення № 1115/2009 в редакції, чинній на час виключення позивача зі списків НОМЕР_6 прикордонного загону).

Згідно з абзацом першим пункту 293 Положення № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець (абзац другий пункту 293 Положення № 1115/2009).

Статтею 16 Закону України від 3 квітня 2003 року № 661-IV Про Державну прикордонну службу України визначено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:

1) посадовий оклад;

2) оклад за військовим званням;

3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, які проходять військову службу в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (Адміністрації Державної прикордонної служби України), територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (регіональних управліннях Державної прикордонної служби України), Морській охороні, яка складається із загонів морської охорони, органах охорони державного кордону (прикордонних загонах, окремих контрольно-пропускних пунктах, авіаційних частинах), розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - органи Держприкордонслужби), визначає Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306 (далі Інструкція № 558).

Пунктом 2 розділу I Загальні положення Інструкції № 558 визначено:

у цій Інструкції термін грошове забезпечення означає гарантоване державою грошове забезпечення в обсязі, що відповідає умовам проходження військової служби та стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця;

грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення;

місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством;

місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).

Згідно з пунктом 3 розділу I Загальні положення Інструкції № 558 грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату.

Пунктом 5 розділу I Загальні положення Інструкції № 558 регламентовано, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається, ураховуючи кількість календарних днів у цьому місяці.

Грошове забезпечення, що належить військовослужбовцю і своєчасно не виплачено йому або виплачено в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього (пункт 7 розділу I Загальні положення Інструкції № 558).

Відповідно до пункту 4 глави 1 Надбавка за вислугу років розділу III Порядок, умови та розміри виплати щомісячних додаткових видів грошового забезпечення Інструкції № 558 закінченням проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовець виключений наказом начальника (командира) органу Держприкордонслужби зі списків особового складу.

Підпунктом 1 пункту 1 глави 8 Виплати, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби розділу V Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям залежно від умов проходження служби Інструкції № 558 визначено, що у разі звільнення військовослужбовців з військової служби основні та додаткові види грошового забезпечення виплачуються військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади до дня отримання органом Держприкордонслужби повідомлення про звільнення з військової служби, слухачам, курсантам академії з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до дня виключення зі списків особового складу включно, але не більше ніж за один місяць з дня одержання органом Держприкордонслужби наказу чи письмового повідомлення про звільнення з урахуванням пункту 2 цієї глави.

Абзацом третім пункту 6 глави 8 Виплати, що здійснюються військовослужбовцям у разі звільнення їх з військової служби розділу V Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення військовослужбовцям залежно від умов проходження служби Інструкції № 558 передбачено, що грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки провадиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства, на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

З системного аналізу вищевикладеного слідує, що грошове забезпечення позивача, у тому числі індексація грошового забезпечення та винагорода за участь в антитерористичній операції/операції об`єднаних сил, мало бути виплачено позивачу у день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) від 06.05.2022 № 677-ОС ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з 08 травня 2022 року.

Враховуючи, що 08 травня 2022 року вважається днем звільнення позивача, цей день був останнім днем виконання відповідачем обов`язку провести розрахунок з позивачем, отже у цей день відповідач ще не може вважатися таким, що прострочив виконання цього обов`язку.

Таким, що прострочив виконання вказаного обов`язку, відповідач є лише з наступного дня після звільнення позивача, тобто з 09 травня 2022 року.

Повний розрахунок з позивачем проведено 12.09.2023, а тому середній заробіток за час затримки має бути нарахований та виплачений по 11.09.2023 включно.

Затримка розрахунку при звільненні становить 491 календарний день.

Судом установлено, що після виключення позивача зі списків особового складу:

- 18.05.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 151 686,41 грн та 103 275,91 грн коментар до платежу заробітна плата;

- 15.08.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 25 419, 36 грн.;

- 18.08.2022 відповідачем виплачено кошти у сумі 41 385, 97 грн;

- 31.05.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 25 061,59 грн, коментар до платежу вч НОМЕР_1 , компенсація грошового забезпечення, згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1708/22 від 11.04.2023;

- 12.09.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 107 144,34 грн коментар до платежу: вч НОМЕР_1 , переказ індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1670/22 від 16.05.2023;

- 12.09.2023 відповідачем виплачено кошти у сумі 6 311,04 грн. коментар до платежу: вч НОМЕР_1 , переказ компенсації додаткової відпустки УБД за 2013-2014 ОСОБА_1 згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду №380/11820/23.

Слід зазначити, що Законом № 2011-XII, Положенням № 1115/2009 та Інструкцією № 558 не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця. Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Нерозповсюдження на військовослужбовців Державної прикордонної служби України норм КЗпП України стосується тільки норм, якими врегульована оплата праці (виплата грошового забезпечення) вказаних осіб та спорів щодо цього забезпечення, таких як: спорів щодо розміру посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії, одноразових додаткових видів грошового забезпечення, порядку їх нарахування та виплати.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців Державної прикордонної служби України (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, винагороди за участь в антитерористичній операції - які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

За правилами частини шостої статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 Про захист заробітної плати, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), суд вважає за необхідне застосувати до даних правовідносин норми КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України:

в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (в редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року);

у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті (в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року).

Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

При цьому, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата з надбавками, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Згідно з пунктом 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Разом з цим, починаючи з 19 липня 2022 року відбулися зміни у трудовому законодавстві України, відповідно до яких у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100 у редакції, яка діє на час вирішення спору).

Згідно з підпунктом л пункту 1 Порядку № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно абзаців першого-четвертого та сьомого пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Абзацами третім-п`ятим пункту 4 Порядку № 100 передбачено, що якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору. Якщо розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Відповідно до абзаців першого-третього пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт. Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац перший пункту 8 Порядку № 100).

При цьому, спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України, є Інструкція № 558, пунктом 5 розділу I Загальні положення якої регламентовано, що розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний місяць, а за декілька днів, визначається, ураховуючи кількість календарних днів у цьому місяці.

З системного аналізу вищенаведених норм Порядку № 100 та Інструкції № 558 можна дійти висновку, що:

згідно з чинним законодавством нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, військовослужбовцям Державної прикордонної служби України проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення військовослужбовця обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період;

нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, здійснюється з щомісячних основних (посадовий оклад, оклад за військовим званням) та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія) за останні 2 календарні місяці служби перед звільненням. При цьому, індексація враховується в усіх випадках обчислення середньої заробітної плати;

до розрахунку не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, антитерористичних операціях та інших заходах в умовах особливого періоду, а також інші виплати, передбачені пунктом 4 Порядку № 100.

Згідно відповідно до архівної відомості за 2022 рік, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , грошове забезпечення позивача за березень та квітень 2022 року (2 місяці, що передували місяцю звільнення зі служби) склало 153604,58 грн, у тому числі:

за березень 2022 року: посадовий оклад 3170,00 грн, оклад за військове звання - 1020,00 грн, надбавка за вислугу років 1676,00 грн, надбавка за кваліфікацію - 95,10 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 2933,00 грн, премія 5642,60 грн, додаткова премія 634,00 грн, винагорода за безпосередню участь у бойових діях 5339,29 грн, індексація 672,35 грн, додаткова винагорода ПКМУ № 168 від 28.02.2022 (30000) по сумі 5357,14 грн, додаткова винагорода ПКМУ № 168 від 28.02.22 (30000) 24193,55 грн, всього 50733,03 грн;

за квітень 2022 року: посадовий оклад 3170,00 грн, оклад за військове звання - 1020,00 грн, надбавка за вислугу років 1676,00 грн, надбавка за кваліфікацію - 95,10 грн, надбавка за особливі умови проходження служби 1655,05 грн, премія 5642,60 грн, додаткова премія 634,00 грн, індексація 672,35 грн, додаткова винагорода ПКМУ № 168 від 28.02.2022 (30000) 5806,45 грн, додаткова винагорода ПКМУ № 168 від 28.02.22 (70000) 82500,00 грн, всього 102871,55 грн.

В цій довідці наявні складові грошового забезпечення, які згідно з Порядком № 100 не враховуються при обчисленні середньоденного грошового забезпечення, а саме винагорода за безпосередню участь у бойових діях, додаткова винагорода 30 тисяч та додаткова винагорода 70 тисяч.

Таким чином, для обчислення середньоденного грошового забезпечення грошове забезпечення позивача за 2 останні місяці, що передували звільненню складає 30408,15 грн (15843,05 грн + 14565,10 грн) (без врахування винагороди за безпосередню участь у бойових діях, додаткової винагороди 30 тисяч та додаткової винагороди 70 тисяч)

Кількість календарних днів у вказаному періоді - 61.

Відповідно, середньоденне грошове забезпечення позивача складає 498,49 грн (30408,15 грн отримане грошове забезпечення: 61 календарний день).

День відрахування позивача з усіх видів забезпечення 08.05.2022 вважається останнім днем служби. Період нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, з урахуванням положень статті 117 КЗпП України в редакції, яка діє з 19 липня 2022 року (6 місяців), складає з 09 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року та становить 185 календарних днів.

Таким чином, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в арифметичному обчисленні складає 92220,65 грн (середньоденне грошове забезпечення 498,49 грн х 185 календарних днів).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

Європейський суд з прав людини трактує поняття якість закону таким чином, а саме - національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (рішення ЄСПЛ у справах C.G. та інші проти Болгарії (C. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07, 24 April 2008, § 39), Олександр Волков проти України (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170).

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Проте такий період не може бути більшим за 6 місяців.

Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц.

Аналогічний правовий висновок сформований в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі 821/1083/17.

Верховним Судом у постанові від 30 листопада 2020 року по справі № 480/3105/19 вказано, що при визначенні суми, яка підлягає стягненню за затримку розрахунку при звільненні, слід обраховувати суму стягнення пропорційно розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять 100 відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 22 липня 2021 року у справі № 200/5764/20-а та постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 640/9375/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Для визначення розміру середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі суд застосовує порядок розрахунку середнього заробітку, передбачений Порядком № 100, з врахуванням вищенаведених правових позицій Верховного Суду, зокрема, викладеної у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

У цій справі загальний розмір виплат, нарахованих позивачу при виключенні зі списків особового складу, складає 464 167,29 грн, з яких:

1) 258 844,99 грн, виплачені 18.05.2022, а саме:

грошове забезпечення за період з 01.05.2022 по 08.05.2022 4613,04 грн,

додаткова винагорода за квітень 2022 року 30000,00 грн,

додаткова винагорода за квітень 2022 року 70 000,00 грн,

грошова компенсація за невикористані 13 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік 7 279,83 грн;

грошова компенсація додаткової відпустки як учаснику бойових дій з 2015 по 2022 рік 62718,51 грн,

грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік 16799,60 грн,

індексація грошового забезпечення 235,61 грн,

одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» - 67 198,40 грн;

2) 25 419,36 грн, виплачені 15.08.2022 (коментар - зарплата);

3) 41385,97 грн, виплачені 18.08.2022;

4) 25 061,59 грн, виплачені 31.05.2023, коментар до платежу вч НОМЕР_1 , компенсація грошового забезпечення, згідно рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1708/22 від 11.04.2023;

5) 107 144,34 грн, виплачені 12.09.2023, коментар до платежу: вч НОМЕР_1 , переказ індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду № 360/1670/22 від 16.05.2023;

6) 6 311,04 грн, виплачені 12.09.2023, коментар до платежу: вч НОМЕР_1 , переказ компенсації додаткової відпустки УБД за 2013-2014 ОСОБА_1 згідно рішення Львівського окружного адміністративного суду №380/11820/23,

що підтверджується архівними відомостями на позивача, розрахунковими листами, відповіддю на адвокатський запит, виписками з карткового рахунку.

Розмір невиплачених позивачу у день виключення зі списків особового складу сум грошового забезпечення, додаткової винагороди, грошової компенсації за невикористані дні відпусток, грошової допомоги на оздоровлення, індексації грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні у загальній сумі 258 844,99 грн (виплачена 18.05.2022) по відношенню до всіх належних при звільненні виплат у розмірі 464 167,29 грн становить 55,8%;

сум грошового забезпечення 25419,36 грн, виплачених 15.08.2022 5,5%;

сум грошового забезпечення 41 385,97 грн, виплачених 18.08.2022 8,9%;

сум компенсації грошового забезпечення 25061,59 грн, виплачених на виконання судового рішення 31.05.2023 5,4%;

сум індексації грошового забезпечення 107 144,34 грн, виплачених 12.09.2023 на виконання судового рішення 23%;

сум компенсації додаткової відпустки УБД 6 311,04 грн, виплачених 12.09.2023 на виконання судового рішення 1,36%,

разом 99,96%.

Отже, виходячи з принципу пропорційності, сума належного позивачу середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, має складати:

2 781,57 грн - за період з 09.05.2022 по 18.05.2022 (середньоденне грошове забезпечення 498,49 грн х 10 календарних днів = 4984,90 грн (середнє грошове забезпечення); 4984,90 грн (середнє грошове забезпечення) х 55,8% (розмір невиплачених позивачу у день виключення зі списків особового складу сум грошового забезпечення 258844,99 грн) : 100% = 2 781,57 грн;

2440,11 грн - за період з 19.05.2022 по 15.08.2022 (середньоденне грошове забезпечення 498,49 грн х 89 календарних днів = 44365,61 грн (середнє грошове забезпечення); 44365,61 грн (середнє грошове забезпечення) х 5,5% (розмір невиплачених позивачу у день виключення зі списків особового складу сум грошового забезпечення 25419,36 грн) :100% = 2440,11 грн;

133,10 грн - за період з 16.08.2022 по 18.08.2022 (середньоденне грошове забезпечення 498,49 грн х3 календарних днів = 1 495,47 грн (середнє грошове забезпечення); 1 495,47 грн (середнє грошове забезпечення) х 8,9% (розмір невиплачених позивачу у день виключення зі списків особового складу сум грошового забезпечення 41385,97 грн) : 100% = 133,10 грн;

7698,68 грн - за період з 19.08.2022 по 31.05.2023 (середньоденне грошове забезпечення 498,49 грн х 286 календарних днів = 142 568,14 грн (середнє грошове забезпечення); 142 568,14 грн (середнє грошове забезпечення) х 5,4% (розмір невиплачених позивачу у день виключення зі списків особового складу сум грошового забезпечення 25061,59 грн) : 100% = 7 698,68 грн;

12 628,95 грн - за період з 01.06.2023 по 12.09.2023 (середньоденне грошове забезпечення 498,49 грн х 104 календарних дня = 51 842,96 грн (середнє грошове забезпечення); 51 842,96 грн (середнє грошове забезпечення) х 24,36% (розмір невиплачених позивачу у день виключення зі списків особового складу сум 107 144,34 грн (23%) + 6311,04 грн (1,36%), всього 113 455,38 грн) : 100% = 12 628,95 грн.

Виходячи з принципу пропорційності, суд вважає належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача стягнення на його користь середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, в сумі 25 682,41 грн (2781,57 грн за період з 09.05.2022 по 18.05.2022 + 2440,11 грн за період з 19.05.2022 по 15.09.2022 + 133,10 грн за період з 16.08.2022 по 18.08.2022 + 7698,68 грн за період з 19.09.2022 по 31.05.2023 + 12628,95 грн за період з 01.06.2023 по 12.09.2023).

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд вважає, що середнє грошове забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, має бути виплачено позивачу у розмірі 25 682,41 грн, з урахуванням пропорційності.

Що стосується обраного представником позивача способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Зважаючи на обставини справи, суд встановив, що відповідачем порушено право позивача на отримання всіх належних при звільненні з військової служби сум грошового забезпечення до дня виключення зі списків особового складу, законодавчо визначеною гарантією від такого порушення є стягнення середнього грошового забезпечення за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно, ефективним способом захисту порушених прав позивача є стягнення з відповідача середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2021 року по 095 листопада 2021 року в сумі 25 682,41 грн.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити через неналежність обраного представником позивача способу судового захисту та його невідповідність об`єкту порушеного права.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до пункту 171.1 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України).

Оскільки справляння і сплата податку з доходів громадян є відповідно обов`язком роботодавця, а не працівника, то сума середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців визначена судом без утримання такого податку та інших обов`язкових платежів, які повинен утримати та сплатити за працівника роботодавець.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; місце проживання як ВПО: АДРЕСА_3 ) Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною дію або бездіяльність військової частини та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 травня 2022 року по 09 листопада 2022 року в сумі 25 682,41 грн (двадцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят дві гривні 41 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська