Справа № 480/431/21
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
29 листопада 2023 року Справа № 480/431/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
судді - Кравченка Є.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Терехової О.Ю.,
представника Державної податкової служби України - Семерні І.Ю.,
представника Міністерства аграрної політики та продовольства України - Штокмана А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми звіт Міністерства аграрної політики та продовольства України про виконання судового рішення у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Маяк" до Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України, Міністерства аграрної політики та продовольства України про зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У провадженні суду перебувала справа за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Маяк" до Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України, Міністерства аграрної політики та продовольства України про зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 адміністративний позов Товариства з додатковою відповідальністю "Маяк" до Державної казначейської служби України, Державної податкової служби України, Міністерства аграрної політики та продовольства України про зобов`язання вчинити дії задоволено.

Зобов`язано Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04655, ідентифікаційний код 43005393) надіслати до Державної казначейської служби України та Міністерства аграрної політики та продовольства України реєстр, в якому зазначити: інформацію про Товариство з додатковою відповідальністю "Маяк" () як отримувача бюджетної дотації, його податковий номер, індивідуальний податковий номер платника податку, суми бюджетної дотації, які підлягають перерахуванню Товариству з додатковою відповідальністю "Маяк" за серпень 2017 року у розмірі 476 435,30 грн. та за вересень 2017 року у розмірі 461 548,90 грн., реквізити рахунка Товариства з додатковою відповідальністю "Маяк" з дотриманням вимог Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг і Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Зобов`язано Державну податкову службу України (Львівська площа, 8, м. Київ, 04655, ідентифікаційний код 43005393) визначити перелік даних інформації щодо сум бюджетної дотації, які підлягають перерахуванню Товариству з додатковою відповідальністю "Маяк", а також, структуру та формат даних, що будуть передаватися та прийматися в порядку інформаційної взаємодії Державної податкової служби України та Державної казначейської служби України, у відповідності до положень Порядку надання Державною фіскальною службою та Державною казначейською службою інформації стосовно бюджетної дотації, яка підлягає перерахуванню отримувачам бюджетної дотації, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2017 року за №179, та у відповідності до укладених протоколів.

Зобов`язано Міністерство аграрної політики та продовольства України (вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 37471967) відкрити в Державній казначейській службі України небюджетний рахунок за балансовим рахунком групи рахунків 375 Інші спеціальні рахунки" в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для сплати Товариству з додатковою відповідальністю "Маяк" () бюджетної дотації за серпень 2017 року у розмірі 476 435,30 грн. та за вересень 2017 року у розмірі 461 548,90 грн. та довести до відома Державної податкової служби України інформацію про його реквізити і помісячний розподіл бюджетних асигнувань за напрямом "Бюджетна дотація сільськогосподарським товаровиробникам для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції".

Ухвалою суду від 21.03.2023 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адмінстративного суду від 18.07.2023, задоволено заяву Товариства з додатковою відповідальністю "Маяк" про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, зокрема зобов`язано Міністерство аграрної політики та продовольства України протягом 60 днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Сумського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 року у справі № 480/431/21.

У подальшому, від представника Міністерства аграрної політики та продовольства України надійшла заява про продовження строку на подання звіту про виконання рішення суду, в якому відповідач зазначає, що внаслідок змін законодавства, що регулює правовідносини у сфері використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансової підтримки сільгосптоваровиробників, виконання рішення суду є неможливим з поважних та незалежних від Міністерства аграрної політики та продовольства України причин.

Ухвалою суду від 18.09.2022 заяву Міністерства аграрної політики та продовольства України про продовження строку подання звіту про виконання рішення суду - задоволено. Встановлено Міністерству аграрної політики та продовольства України новий строк для подання звіту про виконання рішення суду від 15.04.2021 у справі № 480/431/21- протягом 60 днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Ухвалою суду від 03.10.2023 у задоволенні клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Маяк" про накладення штрафу на керівників суб`єктів владних повноважень у справі № 480/431/21 - відмовлено.

На виконання вимог ухвали суду від 18.09.2023 від представника Міністерства аграрної політики та продовольства України надійшов звіт про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 у справі № 480/431/21 з урахуванням додаткових пояснень, в якому зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 2017 року № 83 «Про затвердження Порядку розподілу бюджетної дотації для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції у 2017 році» був затверджений порядок розподілу бюджетної дотації на 2017 рік. Отже, пункт 6 зазначеного Порядку щодо можливості відкриття Мінагрополітики в Казначействі небюджетного рахунку за балансовим рахунком групи рахунків 375 «Інші спеціальні рахунки» (рахунок 38 «Рахунки, відкриті в системі електронного адміністрування податків») в системі електронного адміністрування податку на додану вартість діяв виключно у межах дії норм Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік».

Крім того, представник зуважив, що вимоги пункту 51 підрозділу 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо необхідності ведення окремого обліку податку на додану вартість по операціях постачання товарів, визначених пунктом 161.3 статті 161 Закону, діяли з 1 січня 2017 року до 1 січня 2022 року.

Ухвалою суду від 20.11.2023 призначено до розгляду в судовому засіданні розгляд звіту Міністерства аграрної політики та продовольства України про виконання рішення в адміністративній справі № 480/431/21 на 29 листопада 2023 року.

27.11.2023 на адресу суду надійшло клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Маяк" про накладення штрафу на суб`єктів владних повноважень відповідальних за виконання рішення суду.

Клопотання мотивоване тим, що рішення суду від 15.04.2021 у справі № 480/431/21 не було виконано, а з набранням законної сили судового рішення минуло 2,5 роки.

У судове засідання, призначене на 29 листопада 2023 року, представник позивача не з`явився, втім надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі позивача (а.с. 24).

Представник відповідача просив прийняти звіт про виконання рішення суду з підстав викладених ним у звіті.

Надаючи оцінку звіту Міністерства аграрної політики та продовольства України про виконання рішення та вирішуючи питання про наявність підстав для накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень суд виходить із наступних мотивів.

Згідно із ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Положеннями ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) також передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 2 ст. 382 КАС України).

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Зокрема, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може або встановити новий строк подання звіту, або накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення.

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням суду від 15.04.2021 у справі № 480/431/21 зокрема зобов`язано Міністерство аграрної політики та продовольства України (вул. Хрещатик, 24, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 37471967) відкрити в Державній казначейській службі України небюджетний рахунок за балансовим рахунком групи рахунків 375 "Інші спеціальні рахунки" в системі електронного адміністрування податку на додану вартість для сплати Товариству з додатковою відповідальністю "Маяк" () бюджетної дотації за серпень 2017 року у розмірі 476 435,30 грн. та за вересень 2017 року у розмірі 461 548,90 грн. та довести до відома Державної податкової служби України інформацію про його реквізити і помісячний розподіл бюджетних асигнувань за напрямом "Бюджетна дотація сільськогосподарським товаровиробникам для розвитку сільськогосподарських товаровиробників та стимулювання виробництва сільськогосподарської продукції".

Однак, проаналізувавши поданий відповідачем звіт, суд дійшов висновку, що останній не свідчить про виконання судового рішення у справі № 480/431/21. На переконання суду, доводи відповідача фактично зводяться до неможливості виконання рішення суду внаслідок змін законодавства, що регулює правовідносини у сфері використання коштів, передбачених у державному бюджеті для фінансової підтримки сільгосптоваровиробників.

Втім, суд критично оцінює зазначений довод, адже відсутність встановленої процедури не може ставитись в провину особі, оскільки невизначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

При цьому, суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (PincovdandPine v. The Czech Republic), «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), «Трго проти Хорватії» (Trgo v. Croatia) щодо застосування принципу «належного урядування», згідно якого державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Оскільки саме держава не виконала свій обов`язок запровадити внутрішню процедуру, що сприяло б юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси особи, то негативні наслідки вказаної бездіяльності мають покладатися саме на державу.

При цьому, обов`язок виконання рішення суду, в тому числі, суб`єктами наділеними владними повноваженнями, покладається Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України, до яких відноситься і Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконане, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не беруться. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівні Конституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п.40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії», заява №22774/93, п.66, ECHR 1999-V).

Проблема невиконання остаточних рішень розглядалась у пілотному рішенні ЄСПЛ проти України у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання.

У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному і вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), №29439/02, від 26.04.2005, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v. Ukraine), №1811/06, від 19 02.2009). Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача).

Суд вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Варто також зауважити, що у справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (до прикладу справа «Сук проти України»).

Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

Відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Отже, вищевказана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Крім того, згідно з практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.101979 в справі Ейрі (п.24). У розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (п.32)), а також право на певні суми соціальних виплат , у тому числі , у разі їх невиплаті є втручанням у право на мирне володіння майном (п.34. рішення ЄСПЛ по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та №71378/10), рішення набуло статусу остаточного від 26.09.2014.

«Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст.1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (див. рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п.52, ЄСПЛ 2004-IX). Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами (див. вищенаведене рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Кореску v. Slovakia), п.50; «Anheuser-Busch Inc. проти Португалії» (Anheuser-Busch Inc. v. Portugal) [ВП], заява №73049/01, п.65, ЄСПЛ 2007-І).

Першим і найголовнішим правилом ст.1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Формер Кінг з Греції та інші проти Греції» (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява №25701/94, пп.79 та п.82, ЄСПЛ 2000-XII).

Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013 у Рішенні від 26.06.2013 року, звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

За наведених обставин, враховуючи факт відсутності в матеріалах справи доказів виконання відповідачем рішення суду, беручи до уваги, що виконання судового рішення є частиною процедури відновлення порушеного права особи в судовому порядку, суд дійшов висновку, що відповідачу необхідно встановити новий строк для подання звіту про виконання даного рішення та зобов`язати подати новий звіт про виконання кожної задоволеної судом позовної вимоги протягом 60 днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Відтак, у прийнятті звіту Міністерства аграрної політики та продовольства України належить відмовити.

Щодо накладення штрафу на суб`єкта владних повноважень відповідального за виконання рішення суду, суд зауважує, що посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення останнього від виконання рішення суду. Також, можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 квітня 2020 року по справі № 560/523/19.

За таких обставин, враховуючи продовження відповідачу строку для подання звіту про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 у справі № 480/431/21, з огляду на те, що у діях суб`єкта владних повановажень відсутні ознаки вини та умислу щодо невиконання у повному обсязі судового рішення, як умови притягнення особи до відповідальності, а метою встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є кінцевий результат щодо факту його виконання, а не накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, суд дійшов висновку, що станом на 29.11.2023 у адміністративного суду відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 248, 256, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті звіту Міністерства аграрної політики та продовольства України про виконання судового рішення від 15.04.2021 у справі № 480/431/21 - відмовити.

У задоволенні клопотання Товариства з додатковою відповідальністю "Маяк" про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень у справі № 480/431/21 - відмовити.

Встановити Міністерству аграрної політики та продовольства України новий строк для подання до суду звіту про виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 у справі № 480/431/21 - протягом 60 днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали скадено 30.11.2023.

Суддя Є.Д. Кравченко