Справа № 480/8176/23
Суддя: С.В. Воловик
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 листопада 2023 року Справа № 480/8176/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Воловика С.В., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/8176/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В:
Позовні вимоги мотивовані тим, що маючи достатньо стажу роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії. Однак, відповідач своїм рішенням від 17.03.2023 відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку із відсутністю, станом на 11.10.2017, необхідного для призначення пенсії стажу - 12 років 6 місяців.
Позивач вважає, що не зарахування відповідачем до пільгового стажу періодів роботи після 11.10.2017 є протиправним, оскільки норми п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не зупиняють зарахування стажу особи до пільгового, а вказують виключно на можливість призначення пенсії на підставі Закону № 1788-ХІІ в разі наявності в особи мінімального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років.
Позивач не погоджується із таким рішенням відповідача, оскільки станом на час звільнення загальний трудовий стаж позивача становить 35 років 2 місяці, у тому числі, пільговий стаж роботи на посадах помічника машиніста та машиніста електровоза складає 16 років 11 місяців 11 днів.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Цією ж ухвалою залучено до розгляду справи в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області.
У позивача відсутній необхідний пільговий стаж не менше 12 років 6 місяців за професією, яка відповідає наведеним вище вимогам. Тому відповідач вважає рішення про відмову в призначенні пенсії за вислугу років обґрунтованим, законним та таким, що не підлягає скасуванню (а.с. 32-39).
На підставі розпорядження керівника апарату № 261 від 17.10.2023 призначено повторний автоматизований розподіл судової справ № 480/8176/23.
Ухвалою судді Воловика С.В. від 18.10.2023 прийнято справу № 480/8176/23 до свого провадження та призначено до розгляду в письмовому провадженні.
Від Головного управління ПФУ в Сумській області до суду надійшли матеріали пенсійної справи позивача (а.с. 48- 88).
Суд, перевіривши матеріали справи, повно та об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 07.10.2023 позивач досягнув 56 річного віку (а.с. 6).
10.03.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії у відповідності до п. а ч. 1 ст. 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення (а. с. 62).
Рішенням від 17.03.2023 № 32 Головне управління ПФУ в Одеській області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. а ст. 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення, у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу.

Також у спірному рішенні відповідач зазначив, що страховий стаж позивача 35 років 2 місяці, спеціальний стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 11 років 9 місяців 4 дні (а. с.7).

Не погодившись з наведеною відмовою, позивач звернувся з цією позовною заявою до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Так, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017.

Тобто, пенсії за вислугу років згідно приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом України «Про пенсійне забезпечення» страхового і спеціального стажу.

У свою чергу, відповідно до ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до ст.7 Закону №1788-XII, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Отже, особливістю пенсій за вислугу років є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст. 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону № 1788-XII передбачено, у тому числі, право робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітені.

Відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають: а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:

для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;

для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Із копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 12-13, 17) судом вбачається, що позивач у період з 05.05.1988 по 26.07.1989 працював помічником машиніста електровоза Основного локомотивного депо Конотоп Південного-Західної залізниці; з 30.03.2007 по 20.12.2022 працював на посадах помічника машиніста електровоза та машиніста електровоза Основного локомотивного депо Конотоп Південно-Західної залізниці.

Відповідно до довідки ВП «Локомотивне депо Конотоп» №137 від 25.10.2022 про підтвердження наявного пільгового стажу, позивач з 05.05.1988 по 26.07.1989, з 30.03.2007 по 10.05.2011 працював помічником машиніста електровоза, а з 11.05.2011 та станом на 25.10.2022 (на дату видачі довідки), працював машиністом електровоза (а.с. 8-9).

Як вбачається судом із копії наказу виробничого підрозділу локомотивного депо Конотоп регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» № 121/ос від 05.12.2022 ОСОБА_1 20.12.2022 звільнено з посади машиніста електровоза. Стаж роботи у галузі становить 15 років 8 місяців 20 днів (а.с. 10).

Суд зазначає, що списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. № 583, передбачено серед іншого професію машиніста та помічника машиніста електровоза.

Відтак, матеріалами справи підтверджується факт роботи позивача на посадах, які надають право на отримання пенсії за вислугу років згідно п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Даних про те, що позивач на даний час працює трудова книжка не містить.

Таким чином, оскільки позивач на час звернення до пенсійного органу досяг 55 річного віку, має більше 35 років страхового стажу, з яких більше 15 років складає стаж роботи, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, то він має право на призначення пенсії відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також, варто зазначити, що відповідач у спірному рішенні зазначає, що пільговий стаж роботи позивача підлягає обрахунку саме по 11.10.2017 (дата набрання чинності Закону №2148-VII).

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача, виходячи з наступного.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» № 2148-VII від 03.10.2017 (набрав чинності 11.10.2017) розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, вказаною нормою не було внесено жодних змін до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, що відновлена за рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 від 04.06.2019.

Отже, доводи відповідача, що пільговий стаж роботи позивача підлягає обрахунку саме по 11.10.2017 є помилковими.

З огляду на викладене, суд вважає, що рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 17.03.2023 № 32 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії є необґрунтованим, не відповідає вимогам правомірності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування спірного рішення є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також із наданих відповідачем матеріалів пенсійної справи позивача (а.с. 51-88), судом було встановлено, що 17.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято рішення № 32 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.03.2023 (а.с. 53 звор).

Дослідивши зміст вказаного рішення та оскаржуваного позивачем рішення від 17.03.2023, судом вбачається, що такі прийняті за наслідками розгляду заяви позивача від 10.03.2023 та є ідентичними.

Згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки порушення права позивача відбулося саме шляхом прийняття рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 17.03.2023, на заміну якому відповідачем видано рішення від 17.08.2023, яке позивачем не оскаржується, з урахуванням ст. 9 КАС України, для повного захисту порушеного права суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та скасувати рішення від 17.08.2023 №32, прийняте на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 17.03.2023, за результатом розгляду заяви позивача від 10.03.2023.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із дати звернення за призначенням пенсії 10 березня 2023 року, суд зазначає наступне.

В справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 у справі №21-1465а15, а також у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.

Суд враховує, що згідно вимог ст. ст. 80, 81, 85 Закону № 1788-XII заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до зазначених у статті 81 цього Закону органів за місцем проживання заявника. Призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) за місцем проживання пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.

З урахуванням викладеного, з метою повного та ефективного захисту прав позивача та зважаючи на те, що на момент звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії спеціальний стаж позивача перевищував необхідні 12 років 6 місяців, та є достатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивач на даний час не працює, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із дати звернення за призначенням пенсії, з 10.03.2023.

А тому позовні вимоги щодо зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити позивачу пенсію за вислугу років не підлягають задоволенню.

Враховуючи положення ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області суму судового збору в розмірі 1073,60 грн., який був сплачений позивачем при подачі позову за квитанцією від 07.08.2023 (а.с. 26).

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 32 від 17.03.2023 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 32 від 17.08.2023 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40009, м. Суми, вул. Берестовська, 1, ) призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за вислугу років відповідно до а ч. 1 ст. 55 ЗУ Про пенсійне забезпечення з 10.03.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65107, ).

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Воловик