Справа № 320/16406/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року № 320/16406/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі по тексту також відповідач, ГУ ПФУ, ідентифікаційний код: 42098368, адреса: 04053,)м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, що полягає у відмові врахувати при призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 періоди роботи з 16.08.1988 по 30.11.1999 та довідку №420 про заробітну плату для обчислення пенсії від 14.11.2014, видану ВАТ «Шахтобудівельник» ДП ДХК «Луганськвуглебуд» на підставі особових рахунків з 1993 по 1999 р.р. включно та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням довідки №420 про заробітну плату для обчислення пенсії від 14.11.2014, видану ВАТ «Шахтобудівельник» ДП ДХК «Луганськвуглебуд» на підставі особових рахунків з 1993 по 1999 включно;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 16.08.1988 по 30.11.1999 та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням довідки №420 про заробітну плату для обчислення пенсії від 14.11.2014, виданої ВАТ «Шахтобудівельник» ДП ДХК «Луганськвуглебуд» на підставі особових рахунків з 1993 по 1999 р.р. включно, з 28.09.2020 року, з урахуванням вже проведених виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем при призначенні пенсії протиправно не було прийнято до уваги подану позивачем довідку №420 про заробітну плату для обчислення пенсії від 14.11.2014, виданої ВАТ «Шахтобудівельник» ДП ДХК «Луганськвуглебуд», на підставі якої ОСОБА_1 просив здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком на пільгових умовах та не зараховано період роботи з 16.08.1988 по 30.11.1999 до пільгового стажу.

На думку позивача, така позиція органу Пенсійного фонду України є протиправною та порушує його право на перерахунок пенсії, що змусило його звернутися до суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2023 відкрито провадження у справі №320/16406/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується звітом про доставку від 15.05.2023.

Відтак останнім днем на подання відзиву на позовну заяву було 30.05.2023.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 23.09.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №640/32688/20 визнано протиправними і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.10.2020 №03 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2020 № 9996 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 та додані до неї документи та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Листом ГУ ПФУ від 08.02.2022 №2600-0303-8/22575 позивача повідомлено, що згідно з означеним вище рішенням йому з 23.09.2020 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» з врахуванням страхового стажу 27 років 11 місяців 2 дні. Пенсію обчислено із врахуванням заробітної плати після 01.07.2000 по 31.08.2020.

Заявами від 02.08.2022 та від 09.11.2022 позивач звернувся до ГУ ПФУ про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2021 у справі №640/32688/20 та здійснення перерахунку призначеної йому пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням середньомісячного заробітку за період страхового стажу (з 1993 по 1999 роки) згідно довідки №420 про заробітну плату для обчислення пенсії від 14.11.2014.

Листами ГУ ПФУ від 10.08.2022 №17002-16783/Ц-02/8-2600/22 та від 16.11.2022 №24944-26077/Ц-02/8-2600/22 позивача повідомлено про виконання судового рішення у межах резолютивної частини. Зазначено про неможливість врахування довідки від 14.11.2014 №420, оскільки вона видана ВАТ «Шахтобудівельник» ДП ДХК «Луганськвуглебуд», яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, провести перевірку первинних документів, на підставі яких вона видавалась, немає можливості. Пенсію обчислено на підставі документів, які містяться в матеріалах пенсійної справи.

Не погоджуючись з правомірністю вчинених відповідачем спірних дій, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

До стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв (частина перша статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

За змістом статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За змістом статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії», зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18 грудня 1996 року, § 45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

Водночас, на думку суду, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною рішенні від 02.10.2018 у справі № 569/14531/16-а, від 31.03.2021 у справі №0440/6809/18, від 21.02.2022 у справі № 243/4336/17.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що наявні в трудовій книжці записи підтверджують інформацію про страховий стаж позивача за спірний період, що також підтверджено довідками, які у даному конкретному випадку мають братися до уваги відповідачем, проте, жодним чином не легітимізує окупаційну владу, відтак, відмова відповідачем прийняти дані довідки та надати їй оцінку у сукупності з наявними в матеріалах пенсійної справи документами, на цій підставі, не відповідає принципам належного урядування, оскільки порушує права позивача, апелюючи до формальних підстав.

Позивач не має жодних інших варіантів діяти, аніж отримати таку довідку задля підтвердження наявного в нього права на пенсійне забезпечення, у тому розмірі, що він заробив впродовж свого трудового шляху.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Перший протокол), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Крістіан Мюллер проти Австрії» від 16 грудня 1974 року, надано позицію щодо застосування статті 1 Першого протоколу, згідно якої, обов`язок робити внесок у систему соціального забезпечення може, за певних обставин, надати право власності на активи, які використовуються для виплати пенсій.

Таким чином, право особи на пенсію є майном у розумінні Першого протоколу, якого особа може бути позбавлена лише за обґрунтованою необхідністю в інтересах суспільства.

Необхідність позбавлення позивача права власності, у тому числі на частину пенсії, повинна бути обґрунтованою не лише наявністю суспільного інтересу, а й можливістю діяти всупереч Конституції України заради задоволення такого інтересу. За відсутності підстав для порушення права особи на мирне володіння своїм майном, суд оцінює дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, як невиправдані та протиправні в частині відмови в урахуванні довідки про заробітну плату з підстав видачі їх органом, який знаходиться на непідконтрольній території.

Судом встановлено, що згідно Витягу з ЄДРПОУ ВАТ «Шахтобудівельник» ДП ДХК «Луганськвуглебуд» зареєстроване за адресою: 94300, Луганська обл., Перевальський район, м. Перевальськ, вул. Дозовського, буд. 23; з 25.07.2008 перебуває у стані припинення підприємницької діяльності.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 11.12.2022 № 309 затверджений перелік територій, на яких ведуться (велись) бойові дії або тимчасово окуповані Російською Федерацією. Згідно вказаного переліку м. Перевальськ, Алчевського району, Луганської області та відноситься до тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Суд вважає, що відсутність у позивача можливості отримати відповідну довідку від підконтрольного українській владі підприємства внаслідок його знаходження на тимчасово непідконтрольній українській владі території наразі не є можливим, однак не позбавляє позивача права на здійснення перерахунку пенсії, а тому посилання відповідача на ті обставини, що спірна довідка була підписана посадовими особами так званої «ДНР», є безпідставними.

У зв`язку з цим, суд вважає, що неврахування довідки від 14.11.2014 №420 є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 23.01.2018 у справі № 583/392/17, від 30.10.2018 у справі №234/3038/17, від 11.12.2018 у справі № 360/1628/17, від 23.12.2019 у справі № 235/2773/17 та від 04.03.2020 у справі № 235/2008/17, від 08.04.2020 у справі №242/1568/17.

Інших підстав для неприйняття означеної вище довідки та неврахування її при здійсненні позивачу призначення пенсії та при зарахуванні періодів його роботи до пільгового стажу матеріали справи та відмови відповідача не містять.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині шляхом визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 довідки від 14.11.2014 №420 про заробітну плату для обчислення пенсії та зобов`язання відповідача врахувати означену довідку при обчисленні розміру пенсії позивача з дати призначення йому пенсії та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

Водночас, позовні вимоги про зарахування позивачу до пільгового стажу періоди роботи з 16.08.1988 по 30.11.1999 не підлягають задоволенню як такі, що не підтверджуються документально та нормативно, оскільки з перерахунку пенсії позивача вбачається про зарахування до страхового стажу до 01.01.2004 18 років 1 місяць 24 дні, додаткові роки за Списком №1 9 років, в тому числі робота за Списком №1 10 років 11 місяців 13 днів. Водночас, матеріалами справи не підтверджено, що періоди роботи з 16.08.1988 по 30.11.1999 не були враховані до пільгового стажу позивача при призначенні йому пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

За подання даного адміністративного позову до суду позивачем було сплачено за реквізитами Київського окружного адміністративного суду судовий збір в сумі 1073,00 грн. згідно квитанції про сплату № 15 від 28.03.2023, який в силу положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо неврахування при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №1 довідки від 14.11.2014 №420 про заробітну плату для обчислення пенсії, видану ВАТ «Шахтобудівельник» ДП ДХК «Луганськвуглебуд».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві врахувати довідку від 14.11.2014 №420 про заробітну плату для обчислення пенсії, видану ВАТ «Шахтобудівельник» ДП ДХК «Луганськвуглебуд» при обчисленні розміру пенсії ОСОБА_1 з 28.09.2020, здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням цієї довідки та з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три грн) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (ідентифікаційний код: 42098368, адреса: 04053,)м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлено у повному обсязі та підписано 30.11.2023

Суддя Панченко Н.Д.