Справа № 420/13598/20
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді Бойко О.Я.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови, вирішив у задоволення адміністративного позову відмовити.

І. Суть спору:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідачів Управління Укртрансбезпеки в Одеській області та Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, в якій просила суд:

(1). Визнати протиправною та скасувати постанову відповідача від 27 липня 2020 року № 209496 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція Позивачки

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що не вчиняла ніякого правопорушення 05.06.2020 р на а/д М-05, Київ Одеса, 450 км+500, відповідальність за яке передбачена ч. 1 абз. 15 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» , так як вона не керувала автомобілем DAF номерний знак НОМЕР_1 05.06.2020 р. В Акті від 05.06.20 р. № 224683 зазначена інша особа в якості водія ОСОБА_2 . Позивачка не має ніякого відношення до перевезення, яке здійснював автомобіль DAF номерний знак НОМЕР_2 , тобто не була автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт". Укртансбезпека при фіксації факту перевищення вагового нормативного параметру дозволило подальший рух ТЗ, що суперечить п.п. 21-24 Порядку № 879, п. 2.4-2 ПДР. Позивачці не вручалося, не видавалася, не надсилалась довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, як того вимагає пп. 5 п. 4 Порядку № 1007/1207. Позивачці не вручалося, не видавалася, не надсилалася інші докази виміру або зважування транспортного засобу де б зазначалися результати здійснення габаритно-вагового контролю, та що було перевищено встановлені законодавством габаритно-вагові норми більше ніж на 5-20%. Документа (чека або талона зважування, квитанції, тощо), на підставі якого було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі, які зазначено у розрахунку плати за проїзд від 05.06.2020 р, а також документів, які підтверджують проведення періодичної повірки (метрологічної атестації) зважувального обладнання, яке використовувалось для визначення вагових параметрів транспортних засобів водію надано не було, також не було надано цієї інформації позивачці. В документах взагалі відсутні відомості про справність обладнання, яким могло бути проведено перевірку габаритно-вагового контролю, оскільки за відсутності відомостей про справність вимірювальних приладів здійснення габаритно-вагового контролю не допускається (п.п. 12-13 Порядку № 879). В розрахунку плати за проїзд від 05.06.2020 р, вказано, що цей розрахунок до акту № 030666 , але до постанови № 209496, відповідно до якої позивачка притягається до відповідальності додано відповідачем Акт № 224682. І саме до Акту № 224682 не додано жодного документу, а саме ані розрахунку, ані довідки про результати здійснення габаритно- вагового контролю. Взагалі невідомо до якого Акту наданий Відповідачем розрахунок стосується, за яке правопорушення і де воно мало місце. Також не зрозуміло на підставі якого розрахунку я повинна сплатити 17000,00 грн. за протоколом № 209496, адже до нього не додано жодного розрахунку. Розрахунок, що було надіслано ОСОБА_1 не містить підпису, посади, прізвища, ім`я та по батькові особи, яка його склала.

В Акті № 222682 про проведення перевірки вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, немає посилання на вимірювальне або зважувальне обладнання, яке було використано посадовими особами Укртрансбезбеки при проведенні габаритно-вагового контролю Т

(б) Позиція Відповідачів

27.09.2023 р. до суду від відповідача Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідачем зазначено, що до позивача правомірно застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 за порушення на підставі абзацу 15 частини першої статті 60 Закону України Про автомобільний транспорт. Під час проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт посадовим особам Укртрансбезпеки водієм транспортного засобу ОСОБА_3 було надано для перевірки свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів на вантажний сідловий тягач DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 , та на спеціалізований причіп RENDERS, державний номерний знак НОМЕР_3 , так, власником вантажного сідлового тягача DAF, державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент перевірки була позивач ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 » Інших документів» які б підтверджували право користування ТЗ або будь-яких пояснень щодо встановлення іншого перевізника, водієм надано не було посадовим особам Укртрансбезпеки. Під час проведення перевірки водій транспортного засобу не повідомляв інспекторів про наявність договору найму (оренди) транспортного засобу або іншого договору, що встановлює правові підстави для користування і (або) розпорядження транспортним засобом, а також не було надано жодних документів, для встановлення іншого перевізника. Також, жодних документів« які підтверджували б передачу транспортного засобу в належне користуванні іншій особі надано не було. Водієм під час проведення перевірки та підписання Акту проведення перевірки не зазначено жодних зауважень чи заперечень щодо визначення належним перевізником позивача. З урахуванням наведеного, доводи про те, що позивач не є автомобільним перевізником, не відповідають дійсності.

Станом на дату вирішення справи відзив на позовну заяву або заява про продовження встановленого судом процесуального строку для його подання, в порядку ч. 2 ст. 121 КАС України, від відповідача, Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, до суду не надійшли.

ІІІ Процедура та рух справи

04.12.2020 автоматизованим розподілом судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду справу № 420/13598/20 визначено головуючому судді (судді-доповідачу) Цховребовій М.Г.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.12.2020 вказану адміністративну справу прийнято до розгляду та вирішено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08.02.2021 вирішено залучити до участі у справі як другого відповідача Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки (місцезнаходження: вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 вирішено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови проводити в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 за № 574 у зв`язку із довготривалою відпусткою головуючого судді Цховребової М.Г. призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду справа № 420/13598/20 розподілена на суддю Бойко О.Я.

18.09.2023 р. ухвалою суд прийняв до свого провадження адміністративну справу № 420/13598/20.

ІV. Обставини справи встановлені судом та докази на їх підтвердження

05.06.2020 посадова особа відповідача склала Акт № 224682 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відповідно до якого перевірка була проведена на ділянці а/д М-05, Київ Одеса, 450 км+500.

Перевірка здійснена щодо транспортного засобу марки DAF / RENDERS, номерний знак НОМЕР_2 / НОМЕР_3 , серія і номер свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_5 ; водій ОСОБА_2 , документ, що посвідчує особу водія, НОМЕР_6 .

У Акті зафіксовано порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» ч. 1 абз. 15: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%. але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу (а.с.10).

В графі Акту щодо пояснень водія про причини порушень водій ОСОБА_2 від пояснень відмовився, з актом ознайомлений, від підпису відмовився.

Відповідач направив позивачу запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення від 13.07.2020, яким просив прибути позивача 27.07.2020.

27.07.2020 відповідач прийняв постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 209496 на підставі Акту від 05.06.20 р. № 224682, відповідно до якої, враховуючи, що позивач допустив порушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт", постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000 грн.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

IV. Джерела права

Спірні правовідносини врегульовано законодавством (чинним та у редакції станом на момент виникнення відповідних правовідносин): законами України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-III (далі Закон № 2344-III); «Про автомобільні дороги» від 8 вересня 2005 року № 2862-IV (далі Закон № 2862-IV); «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі Закон № 3353-XII); Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі Правила № 1306); Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30); Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року № 1567 (далі Порядок № 1567); Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі Порядок № 879).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно зі ст. 33 Закону № 2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону № 3353-XII з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України..

Єдині вимоги до проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів з вантажем або без нього автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами встановлюють Правила № 30. (абз. 1 п. 1 Правил № 30)

Відповідно до п. 3 Правил № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з п. 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності через центри надання адміністративних послуг.

Дозвіл оформлюється уповноваженим підрозділом Національної поліції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв`язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок № 879.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку № 879 дія цього Порядку не застосовується під час габаритно-вагового контролю на автоматичних пунктах.

Відповідно до п. 22.5 Правил № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Відповідно до пп. 2-4 п. 2 Порядку № 879 терміни, що вживаються у цьому Порядку, мають таке значення:

- вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології;

- великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки;

- габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з п. 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Згідно зі змістом пунктів 26, 27 Порядку № 879 кошти, стягнені за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, спрямовуються в установленому порядку до державного бюджету.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Відповідно до абз. 1 п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

У відповідності до пункту 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення. У разі пред`явлення водієм транспортного засобу міжнародного сертифіката зважування габаритно-ваговий контроль у частині зважування не здійснюється.

У відповідності з абз. 1 п. 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до пунктів 23, 24 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Пунктом 31.1 Порядку № 879 передбачено, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно з абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

V. Висновки суду

Щодо посилання позивачки, що вона не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону України «Про автомобільний транспорт» та накладення на нього адміністративно-господарських санкцій, - суд зазначає таке.

Так, абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону № 2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За правилами статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

При цьому документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Водночас перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 Закону № 2344-III визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

У справі, що розглядається, позивачка є власницею транспортного засобу, який перевірявся відповідачем.

Як зазначалось вище, водій повинен мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, серед яких є товарно-транспортна накладна.

Приписами пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту та зв`язку № 363 від 14 жовтня1997 року, визначено:

Перевізник - фізична або юридична особа суб`єкт господарювання, який надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Згідно з Законом № 2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників

Автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 600/1407/22-а, від 06 липня 2023 року у справі № 560/514/22, від 01 червня 2023 року у справі № 640/39442/21.

Разом з тим, судом встановлено, що згідно зі змістом позовної заяви та вищенаведених доданих до неї документів, позивачем не зазначено жодних конкретних доводів та не додано жодних доказів на їх підтвердження щодо передачі транспортних засобів, власником яких є позивачка згідно зі свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, CAT 488920, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та CXI 774896, реєстраційний номер НОМЕР_3 , щодо яких відповідачем проведено перевірку та встановлено вищенаведене порушення, у законодавчо встановленому порядку (наприклад, договір оренди транспортного засобу тощо).

Крім того, як підтверджується матеріалами справи, такі докази не подавались і відповідачу до розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу про адміністративні правопорушення.

Отже, виходячи з проаналізованих норм прав та обставин справи, суд проходить до висновку, що позивачка у спірних правовідносинах мала статус автомобільного перевізника, та є суб`єктом відповідальності передбаченої абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344-III.

Щодо посилання позивачки, що їй не вручалося, не видавалася, не надсилалась довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, як того вимагає пп. 5 п. 4 Порядку № 1007/1207 та їй не вручалося, не видавалася, не надсилалася інші докази виміру або зважування транспортного засобу де б зазначалися результати здійснення габаритно-вагового контролю, та що було перевищено встановлені законодавством габаритно-вагові норми більше ніж на 5-20%; документа (чека або талона зважування, квитанції, тощо), на підставі якого було визначено вагу транспортних засобів та навантаження на осі, які зазначено у розрахунку плати за проїзд від 05.06.2020 р, а також документів, які підтверджують проведення періодичної повірки (метрологічної атестації) зважувального обладнання, яке використовувалось для визначення вагових параметрів транспортних засобів водію надано не було, також не було надано цієї інформації позивачці, - суд зазначає таке.

Судом встановлено, що відповідачем відповідно до чеку про результати зважування в пункті зважування «Дачне» 05.06.2020 р. о 21:56 було встановлено перевантаження, видана довідка № 0001089 про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 05.06.2020 року та складений акт № 030666 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів.

Крім того, судом також встановлено, що водій, ОСОБА_2 , ознайомився з актом перевірки та скористався передбаченим п. 22 Порядку № 1567 правом відмови від його підписання та надання пояснень щодо факту виявленого порушення.

Разом з тим, відповідно до п. 26, 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.

Отже, у відповідача відсутній обов`язок надсилання доказів виміру або зважування транспортного засобу. Разом з тим, позивачка могла ознайомитися зі вказаними доказами під час розгляду справи про порушення.

Щодо посилання позивачки на те, що в документах взагалі відсутні відомості про справність обладнання, яким могло бути проведено перевірку габаритно-вагового контролю, оскільки за відсутності відомостей про справність вимірювальних приладів здійснення габаритно-вагового контролю не допускається (п.п. 12-13 Порядку № 879), - суд зазначає таке.

Згідно з пунктами 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Судом встановлено, що на доведення обставин, на яких ґрунтуються заперечення, та на виконання ухвали суду відповідачем суду також надано копію Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, виданого 20.05.2020 р., чинного до 20.05.2021 р.

Крім того, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Водночас, оскільки за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач, суд вважає, що відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Отже, законодавець виключив норму про необхідність застосування будь-якої затвердженої методики визначення у спірних правовідносинах.

Наведена позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21.

Щодо посилання позивачки, що в розрахунку плати за проїзд від 05.06.2020 р, вказано, що цей розрахунок до акту № 030666, але до постанови № 209496, відповідно до якої позивачка притягається до відповідальності додано відповідачем Акт № 224682. І саме до Акту № 224682 не додано жодного документу, а саме ані розрахунку, ані довідки про результати здійснення габаритно- вагового контролю. Взагалі невідомо до якого Акту наданий Відповідачем розрахунок стосується, за яке правопорушення і де воно мало місце. Також не зрозуміло на підставі якого розрахунку вона повинна сплатити 17000,00 грн. за протоколом № 209496, адже до нього не додано жодного розрахунку. Розрахунок, що було надіслано ОСОБА_1 не містить підпису, посади, прізвища, ім`я та по батькові особи, яка його склала.

Відповідно до розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування до акту № 030666 від 05.06.20 р., всього до сплати 340,20 євро. Актом № 030666 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів встановлено перевищення навантаження.

Отже, вказаний розрахунок з посиланням на акт № 030666 стосується оплати відповідно до навантаження транспортного засобу.

В той же час, актом від 05.06.2020 р. № 224682 встановлено порушення абз. 15 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», на підставі якого і винесено оскаржувану постанову від 27.07.2020 р. № 209496.

Отже, позиція позивачки не відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо посилань позивачки на те, що після проведеного габаритно-вагового контролю транспортний засіб всупереч нормам Порядку №879 не був затриманий та продовжив свій рух, слід зазначити, що така бездіяльність відповідача не є предметом розгляду даної справи, при цьому вказані обставини не спростовують сам факт вчиненого порушення.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене та те, що позивачем не спростовано встановлене під час перевірки порушення, суд приходить до висновку про обґрунтованість прийняття постанови відповідача від 27.07.2020 р. № 209496 та відсутності підстав для її скасування.

VІ. Розподіл судових витрат

З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову суд не здійснює розподіл судових витрат.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 77, 161,245, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки в Одеській області, Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду подається протягом тридцяти днів. Якщо розглянуто справу в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО

.