Справа № 520/26945/23
Суддя: Котеньов О.Г.
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

30 листопада 2023 р. справа № 520/26945/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олексія Котеньова, розглянувши за правилами спрощеного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

У позові та у відповіді на відзив позивач зазначив, що весною 2022 року до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», яка передбачає підстави для звільнення військовослужбовця з військової служби, було внесено зміни та визначено новий перелік сімейних обставин та інших поважних причин, які є підставою для звільнення військовослужбовця під час дії правового режиму воєнного стану. Таким чином, на час дії правового режиму воєнного стану перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення військовослужбовця передбачено ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Поряд із цим норми Порядку №413 не було приведено у відповідність із Законом та не доповнено передбачений у ньому перелік сімейних обставин.

У заяві про зміну позовних вимог позивач вказав, що Верховною Радою України 06.09.2023 року був прийнятий Закон України 3379-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» (набув чинності 05.10.2023 року), ця редакція Закону передбачає виплату ОСОБА_1 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

У відзивах на позов та уточнений позов відповідач вказав, що ОСОБА_1 був звільнений з військовою служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначений підпунктом «г» пункту 3 частини 5 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», але які відсутні в постанові Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413. Саме внаслідок цієї обставини нарахування та виплата Позивачу ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги що в розмірі 25 відсотків, що в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби є незаконним та необґрунтованим.

Відповідач також вказав, що перша додаткова підстава для відмови в задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 є той факт, що редакція ЗУ ««Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 05.10.2023 року було прийнято після звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Другою додатковою підставою для відмови в задоволенні уточнених позовних вимог Позивача ОСОБА_1 є той факт, що він не звертався до відповідача з вимогою про нарахування та виплату йому одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків з підстав, які позивач ОСОБА_1 зазначив у своїй уточненій позовній заяві.

.Відповідно до ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд розглядає справу у порядку письмового провадження без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі п.10 ч.1 ст.4, ч.4 ст.229 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 22.07.1996 по 13.03.2023 проходив військову службу за контрактом в Національній гвардії України, у тому числі на посадах офіцерського складу.

На підставі наказу командувача Національної гвардії України від 24.02.2023 №40 о/с позивач звільнений в запас Збройних Сил України відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «г» пункту 3 частини 5 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей віком до 18 років)).

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 13.03.2023 №72 припинено (розірвано) контракт про проходження позивачем військової служби у Національній гвардії України і його виключено зі списків особового складу зазначеної військової частини та всіх видів забезпечення з 13.03.2023.

Вислуга років станом на 13 березня 2023 року становить у календарному обчисленні 26 років 07 місяців 21 день: у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги) - 00 років 09 місяців 20 днів .

Позивач вважає, що при проведенні остаточного розрахунку виплат при звільненні з військової служби посадовими особами військової частини НОМЕР_2 не здійснено нарахування та виплата належних йому відповідно до законодавства коштів, а саме одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, що передбачена статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У серпні 2023 року позивач звернувся на адресу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України із заявою, в якій просив нарахувати і виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, виходячи із наявної станом на 13.03.2023 вислуги років.

Листом командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 08.09.2023 № 40/05/11- 6132/4-785 «Про надання інформації» позивача повідомлено про відмову у виплаті такого виду грошового забезпечення, оскільки у разі звільнення у зв`язку з сімейними обставинами, або іншими поважними причинами у період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації (підпункт «г») пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-Х1І. військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статгі 15 Закону № 2011-ХІІ з огляду на те, що обставини та причини такого звільнення визначені зазначеними нормами Закону №2232-ХІІ, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не проведенні нарахування та виплати всіх сум грошового забезпечення, що належать позивачу при звільненні з військової служби, зокрема, одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому звернувся до суду з цим позовом.

По суті спірних правовідносин суд зазначає таке.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби) військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.1 розділу XXXII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200, особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, що звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірах, визначених статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Перелік сімейних обставин або інших поважних причин встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу».

Як встановлено судом, ОСОБА_1 був звільнений з військовою служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначений підпунктом «г» пункту 3 частини 5 ст. 26 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», але які відсутні в постанові Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413.

Так, пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): зокрема, один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що позивач, як військовослужбовець, що звільнений з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) та має вислугу років станом на 13 березня 2023 року у календарному обчисленні 26 років 07 місяців 21 день (тобто, умова про наявність 10 і більше років вислуги у даному випадку дотримана), має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд вважає неприйнятними аргументи відповідача про те, що військовослужбовець не набуває права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до статті 15 Закону № 2011-XII, оскільки обставини та причини такого звільнення визначені нормами Закону № 2232-XII, а не рішенням Кабінету Міністрів України, як це передбачено частиною 2 статті 15 Закону № 2011- XII, оскільки у межах цього спору під час правозастосування перевага надається приписам закону, а не підзаконного нормативно-правового акту, яким, власне, є Перелік № 413 та який не відповідає за змістом приписам Закону №2232-XII.

Водночас, твердження відповідача про те, що редакцію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 05.10.2023 прийнято після звільнення ОСОБА_1 з військової служби є аргументованими, адже за принципом незворотності дії законів у часі, визначеного ст.58 Конституції України, на позивача не може поширюватись норма закону, прийнятого після завершення його правовідносин з відповідачем.

Посилання позивача на ту обставину, що правовідносини між відповідачем та ним є незавершеними, адже наразі одноразова грошова допомога при звільненні позивачу не виплачена, суд вважає помилковими, оскільки при вирішенні цього спору з метою застосування приписів ст.15 Закону № 2011- XII в частині визначення відсоткового значення розміру допомоги вирішальним є момент набуття права позивача на спірну допомогу, яким є 13.03.2023 - день звільнення позивача з військової служби.

Враховуючи викладене, суд вважає, що бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше, є протиправною.

Належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, яка полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі виготовлено 30 листопада 2023 року.

Суддя Олексій КОТЕНЬОВ