Справа № 500/5163/23
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2023-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5163/23

30 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислуги років за період з 01.03.2023 по 10.03.2023, компенсації за 23 дні не використаної відпустки у 2022 році, компенсації за 5 днів не використаної відпустки у 2023 році, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі окладу за військовим званням, одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислуги років за період з 01.03.2023 по 10.03.2023, компенсацію за 23 дні не використаної відпустки у 2022 році, компенсацію за 5 днів не використаної відпустки у 2023 році, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі окладу за військовим званням, одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 №71 позивача було звільнено, виключено зі списків особового складу та усіх видів забезпечення 10.03.2023. При звільненні зі служби, позивач має отримати виплати, які також вказані в зазначеному наказі, зокрема: щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислуги років за період з 01.03.2023 по 10.03.2023, компенсацію за 23 дні не використаної відпустки у 2022 році, компенсацію за 5 днів не використаної відпустки у 2023 році, грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі окладу за військовим званням, одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення. На переконання позивача вказані виплати так і не здійснені відповідачем, що власне і слугувало підставою для звернення до суду

Ухвалою суду від 22.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що у разі незгоди з виключенням позивач мав можливість подати рапорт командуванню військової частини для усунення будь-яких розрахункових порушень. Беручи до уваги те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 № 71 про виключення позивача зі списків особового складу та усіх видів забезпечення без проведення з ним усіх необхідних розрахунків, позивачем не оскаржується та не оскаржувався раніше, а також те, що з рапортом (заявою) з приводу не виключення його зі списків особового складу частини позивач не звертався, таким чином позивач погодився з розрахунком, що міститься в наказі при виключенні зі списків особового складу військової частини, що, в свою чергу, виключає неправомірність дій командування військової частини. Додатково повідомив суд, що всі виплати грошового забезпечення належні позивачу і які становлять предмет позову проведені згідно відомості розрахунків грошового забезпечення.

Ухвалою суду від 19.10.2023 витребувано з ОСОБА_1 контррозрахунок (якщо позивач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого відповідачем). Витребувано з Військової частини НОМЕР_1 більш повний та детальний розрахунок та пояснення спірних виплат ОСОБА_1 , а саме: щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислуги років за період з 01.03.2023 по 10.03.2023, компенсації за 23 дні не використаної відпустки у 2022 році, компенсації за 5 днів не використаної відпустки у 2023 році, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі окладу за військовим званням, одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення. Продовжено процесуальний строк розгляду адміністративної справи на один місяць.

Від позивача надійшла заява, в якій зазначено, що після звільнення зі служби 10.03.2023 ОСОБА_1 на рахунок надходили такі кошти з позначкою "заробітна плата": 15.03.2023 20249,43 грн., 25.03.2023 100000,00 грн., 28.04.2023 6880,45 грн., 28.04.2023 84255,40 грн. Зазначені виплати, що надійшли після звільнення позивач розуміє, як виплату заробітної плати за попередні місяці ще до звільнення, оскільки зарплата виплачувалась із затримкою. Оскільки позначка "заробітна плата" є біля кожної такої виплати, відповідно вважає, що всі необхідні виплати після звільнення, що вказані в наказі про звільнення не здійснені.

Копію ухвали від 19.10.2023 представник Військової частини НОМЕР_1 отримав 09.11.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач у строк встановлений судом (п`ятнадцять днів з дня вручення йому ухвали) та станом на 30.11.2023 витребуваних доказів не подав. Клопотання про продовження процесуального строку також до суду не надходило.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, і це не оспорюється сторонами, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

10.03.2023 на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №224 від 10.03.2023 №71 ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Вказаним наказом передбачено виплатити позивачу:

щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% від посадового окладу;

надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислуги років за період з 01.03.2023 по 10.03.2023;

компенсацію за 23 дні не використаної відпустки у 2022 році;

компенсацію за 5 днів не використаної відпустки у 2023 році;

грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік;

матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі окладу за військовим званням;

одноразову грошову допомогу в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення.

Як слідує з картки особового рахунку військовослужбовця, позивачу проводились нарахування у березні 2023 року:

премія в сумі 4711,48 грн.;

надбавка за особливості проходження служби в сумі 854,44 грн.;

компенсація за невикористану відпустку в сумі 19265,13 грн.;

матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 21329,25 грн.;

одноразова грошова допомога в сумі 9384,87 грн.

Відповідно до банківської виписки, на рахунок позивача у період з 01.03.2023 по 10.08.2023 надходили такі кошти з позначкою "заробітна плата": 15.03.2023 20249,43 грн., 25.03.2023 100000,00 грн., 28.04.2023 6880,45 грн., 28.04.2023 84255,40 грн.

Посилаючись на невиплату щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 535% від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби у розмірі 65% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавку за вислуги років за період з 01.03.2023 по 10.03.2023, компенсації за 23 дні не використаної відпустки у 2022 році, компенсації за 5 днів не використаної відпустки у 2023 році, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік в розмірі окладу за військовим званням, одноразової грошової допомоги в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 11 повних календарних місяців служби, але не менш як 25 % місячного грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій відповідача на відповідність вимогам ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд виходить з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон №2232-XII).

Згідно зі ст.2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.40 Закону № 2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України Про Збройні Сили України, Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей та іншими законами.

Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII).

Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч.1 ст.9 Закону № 2011-XII).

Як передбачено ч.2-4 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

У п.2 постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704 (далі Постанова №704) визначено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно з пп.3 п.5 Постанови №704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право, серед іншого надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Відповідно до п.7 Постанови №704 видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення, передбачених у державному бюджеті для утримання державних органів.

З матеріалів справи видно, що на рахунок позивача у період з 01.03.2023 по 10.08.2023 надходили такі кошти з позначкою "заробітна плата": 15.03.2023 20249,43 грн., 25.03.2023 100000,00 грн., 28.04.2023 6880,45 грн., 28.04.2023 84255,40 грн.

Відповідно до картки особового рахунку військовослужбовця, позивачу проводились нарахування грошового забезпечення до виплати:

у лютому 2023 року в загальному розмірі 120249,43 грн., що відповідає надходженням коштів на рахунок позивача за 15.03.2023 в сумі 20249,43 грн. та за 25.03.2023 в сумі 100000,00 грн. (20249,43 + 100000,00 = 120249,43);

у березні 2023 року в загальному розмірі 91135,85 грн. що відповідає надходженням коштів на рахунок позивача за 28.04.2023 в сумі 6880,45 грн. та за 28.04.2023 в сумі 84255,40 грн. (6880,45 + 84255,40 = 91135,85).

Посилання ж позивача на позначку "заробітна плата" біля кожної такої виплати у банківській виписці, як на виплату заробітної плати за попередні місяці ще до звільнення, є безпідставними.

За встановлених обставин, заявлені у позовних вимогах складові грошового забезпечення, такі як щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби, надбавка за особливості проходження служби, компенсація за дні не використаної відпустки у 2022 році, компенсація за дні не використаної відпустки у 2023 році, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, одноразова грошова допомога, які належали ОСОБА_1 при звільненні нараховані та виплачені.

Разом з тим, як слідує з картки особового рахунку ОСОБА_1 , позивачу не було нараховано до виплати грошову допомогу на оздоровлення за 2023 рік.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260).

Пунктами 1, 2, 6 розділу ХХIІІ Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги.

Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Отже, з наведених норм законодавства слідує, що військовослужбовець має право на отримання грошової допомоги для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення, яка у випадку невиплати її протягом року (незалежно від вибуття у щорічну основну відпустку), виплачується на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Така допомога надається незалежно від подання чи неподання рапорту військовослужбовцем.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у 2023 році не використав щорічну основну відпустку та грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік не отримував.

При цьому, у наказі на звільнення позивача з військової служби та виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини зазначено про виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, однак не проведено її нарахування та виплату, про що свідчать відомості картки особового рахунку військовослужбовця.

Відповідач не надав доказів і належного розрахунку суми виплати позивачеві грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.

Та обставина, що ОСОБА_1 при звільненні з військової служби надав згоду на виключення його зі списків військової частини та не звертався до відповідача із заявами чи рапортами щодо виплати грошового забезпечення не позбавляє позивача права оскаржити нарахування та виплату належних до виплати при звільненні сум в судовому порядку.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд приходить до висновку, що ненарахування та невиплата позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік, є протиправною, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, бездіяльністю відповідача та необхідність захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваної бездіяльності.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2023 рік.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2023 рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

відповідач: - Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.