Справа № 520/28063/23
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2023-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2023 р. № 520/28063/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень - органу Пенсійного фонду України №55 від 19.09.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру"; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати та перераховувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вислугою років з 12.09.2023 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідки про складові заробітної плати, виданої Офісом Генерального прокурора №21-133зп від 29.06.2023 з додатком до неї, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, з проведенням коригування вищезазначених виплат з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладів та коефіцієнтів підвищення окладів та класного чину, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-111 без оподаткування та нарахування військового збору та у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури проводити подальші перерахунки пенсії та її виплати без обмежень граничного розміру виплати пенсії, незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення відповідача є протиправним та таким, що суперечить нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу.

Представником відповідача 03.11.2023 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що рішення відповідача є правомірним, тому що в нього немає підстав для призначення пенсії позивачу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, виходячи з наступного.

Судом із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , 12.09.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 12.07.2001 при наявності стажу роботи більше 20 років та розрахунку пенсії у розмірі 90% від заробітної плати, за вислугу років.

До заяви про призначення пенсії позивачем подані копії: паспорту, ідентифікаційного коду, трудової книжки, два дипломи про вищу освіту з додатками, архівну довідку, накази про зарахування на навчання, відрахування з навчання, видані Національним юридичним університетом імені Ярослава Мудрого, довідки про складові заробітної плати від 29.06.2023 №21-133зп з додатком, видані Офісом Генерального прокурора, та інші документи, необхідні для призначення пенсії.

Проте, відповідно до наданої відповіді ГУ ПФУ в Харківській області від 25.09.2023 встановлено, що рішенням територіального органу Пенсійного фонду України № 55 від 19.09.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.

Обґрунтовуючи вказане рішення відповідачем зазначено, що звернення за призначенням пенсії відбулось не з посади органів прокуратури та відсутній необхідний стаж за вислугу років та стаж роботи на прокурорських посадах, що дає право на пенсію згідно ст. 86 ЗУ Про прокуратуру.

Відповідач встановив, що станом на дату звернення стаж роботи позивача, що дає право на вислугу прокурорам складає 12 років 6 місяців 22 дні, в тому числі стаж на посадах прокурорів - 10 років 00 місяців 23 дні.

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи відмову у призначенні пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Вимогу призначити пенсію згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у редакції Закону від 12.07.2001 №92663-ІІІ позивач обґрунтовує тим, що саме на час коли діяла вказана норма він закінчив навчання та обирав місце майбутнього працевлаштування з урахуванням всіх гарантій, які надаються державою працівникам (в тому числі гарантій щодо пенсійного забезпечення). Зазначена норма Закону України "Про прокуратуру" передбачала, що відпрацювавши в органах прокуратури понад 20 років на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років, позивач матиме право на призначення пенсії в розмірі 90% від заробітної плати. Гарантія реалізації зазначеного механізму права на пенсійне забезпечення додатково була закріплена ст. 22 Конституції України, яка передбачала, що закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій ).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

З урахуванням викладеного, відповідач при розгляді заяви позивача про призначення пенсії мав застосувати положення ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011, оскільки внесеними вказаним Законом, а також Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вперше у рішенні у справі "Міллер проти Австрії'" від 16 грудня 1974 року, де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і у рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Аналогічні висновки містяться в правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеній у п. 23 рішення «Кічко проти України» від 08.11.2005, а саме якщо правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Стосовно обчислення трудового стажу позивача, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 , з 2009 року працює в органах прокуратури України, а з 21.03.2019 на посаді заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві (з місцем постійної дислокації у місті Києві), управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора від 21.12.2019 №2083ц ОСОБА_1 звільнено із займаної посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» з 24.12.2019.

Не погодившись з даним наказом, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року позов задоволено та, окрім іншого:

- визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2083ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві (з місцем постійної дислокації у місті Києві), управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та органів прокуратури;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві (з місцем постійної дислокації у місті Києві), управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві (з місцем постійної дислокації у місті Києві), управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими територіальних управлінь Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України та в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2023 в частині визнання протиправним наказу про звільнення з посади та поновлення на посаді залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2020 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2021 року змінено в мотивувальній частині, яку викладено в редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.01.2021 залишено без змін.

Відтак, з урахуванням принципу юридичної визначеності слід вважати, що ОСОБА_1 на час звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії де юре перебуває на прокурорській посаді, адже його звільнення визнано в судовому порядку незаконним.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" загальний стаж роботи, що дає право на пенсію за вислугою років позивача складається з навчання у вищому юридичному навчальному закладі денної форми навчання - військово-юридичному факультеті Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого, стажу роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, роботи на посадах прокурорів і слідчих та становить - 20 років 0 місяців 16 днів, з яких стаж роботи на посадах прокурорів і слідчих становить - 15 років 2 місяці 2 дні.

Отже, позивач має право для призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" (більше 20 років вислуги).

Таким чином відновлення права позивача на призначення пенсії полягає у зобов`язанні відповідача призначити ОСОБА_1 , виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати та перераховувати пенсію за вислугою років з 12.09.2023 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідки про складові заробітної плати, виданої Офісом Генерального прокурора №21-133зп від 29.06.2023 з додатком до неї, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, з проведенням коригування вищезазначених виплат з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладів та коефіцієнтів підвищення окладів та класного чину, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-111 без оподаткування та нарахування військового збору та у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури проводити подальші перерахунки пенсії та її виплати без обмежень граничного розміру виплати пенсії, незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 263, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під., 2 пов., м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення суб`єкта владних повноважень - органу Пенсійного фонду України №55 від 19.09.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за вислугою років згідно ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), виплачувати в повному обсязі без обмеження граничного розміру виплати та перераховувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вислугою років з 12.09.2023 з розрахунку 90 відсотків від розміру заробітної плати згідно довідки про складові заробітної плати, виданої Офісом Генерального прокурора №21-133зп від 29.06.2023 з додатком до неї, без обмеження максимального розміру заробітної плати для розрахунку пенсії, з проведенням коригування вищезазначених виплат з урахуванням коефіцієнтів підвищення окладів та коефіцієнтів підвищення окладів та класного чину, відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ, з доповненнями згідно із Законом №3662-12 від 26.11.1993, у редакції Закону від 12.07.2001 року №2663-111 без оподаткування та нарахування військового збору та у разі підвищення заробітної плати працівникам прокуратури проводити подальші перерахунки пенсії та її виплати без обмежень граничного розміру виплати пенсії, незалежно від працевлаштування, незалежно від перебування на посадах в органах прокуратури України, органах державної влади України або органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форм власності, а також незалежно від одержаного заробітку, прибутку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов