Справа № 360/1107/23
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1107/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику (повідомлення) сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2023 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, відповідно до якого позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Національної поліції України 15.07.2022;

зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Національної поліції України 15.07.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.09.2007 позивача прийнято на службу до ОВС України, де ОСОБА_1 проходив службу у різних підрозділах МВС України. 07.11.2015 відповідно до наказу ГУНП в Луганській області позивача прийнято на службу до Національної поліції України, де він проходив службу на різних посадах Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області та ВП № 4 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області.

Наказом ГУНП в Луганській області від 08.07.2022 № 270 о/с 15.07.2022 позивача було звільнено з Національної поліції України, за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію». При звільненні відповідачем протиправно не було нараховано та не виплачено грошову компенсацію за 29 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2021 роки.

Відповідно до довідки ГУНП в Луганській області від 19.11.2022 позивачу щорічна чергова відпустка не надавалась, а саме за 2015 - 3 доби, 2016 - 10 діб, 2017 - 6 діб та 2021 - 10 діб.

Станом на день звільнення, ГУНП в Луганській області не здійснило з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2015, 2016, 2017, та 2021 роки.

Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, у зв`язку з чим вимушений звернутись до суду.

Ухвалою суду від 02.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків протягом п`яти календарних днів з дня отримання копії даної ухвали шляхом надання суду уточненої позовної заяви із зазначенням правильної адреси місцезнаходження юридичної особи відповідача.

04.10.2023 позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.10.2023 про відкриття провадження в адміністративній справі судом ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Національної поліції в Луганській області позов не визнало, про що 16.10.2023 подало відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив таке.

Відповідно до ч. 10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію», за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону (редакція статті, яка діяла на час звільнення позивача).

У відповідності до Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС від 06.04.2016 № 260, відповідно до якого за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення. При звільненні поліцейського зі служби в поліції проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. Кількість днів надмірно нарахованої частини щорічної відпустки вказується в наказі про звільнення.

Наказом МВС України від 23.11.2016 № 1235 затверджено «Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції».

Абзацом 2 пункту 10 розділу III вищезазначеного наказу встановлено, що в наказі про звільнення зазначається інформація щодо необхідності виплати грошової компенсації за кількість діб невикористаних відпусток за фактично відпрацьований час у році звільнення або відрахування з грошового забезпечення коштів за кількість діб відпусток за час невідпрацьованої частини календарного року.

ОСОБА_1 звільнено з 15.07.2022 наказом ГУНП в Луганській області від 08.07.2022 № 270 о/с. В наказі від 08.07.2022 № 270 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції зазначається «… з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 20 діб…». ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення 15.07.2022, про що свідчить його власноруч зроблений запис на наказі.

Спірні правовідносини фактично виникли з приводу невиплати позивачу під час звільнення компенсації за дні невикористаної відпустки за 2015,2016,2017,2021. При цьому, єдиним юридичним документом, в якому повинна була визначатись кількість днів невикористаної відпустки, яка підлягає компенсації, є наказ ГУНП в Луганській області від 08.07.2022 № 270 о/с.

Позивач наказ ГУНП в Луганській області від 08.07.2022 № 270 о/с про своє звільнення в частині встановлення компенсації за дні невикористаної відпустки не оскаржував, відтак, наказ є чинним та продовжує встановлювати для позивача спірні юридичні наслідки. Визнання протиправною бездіяльності ГУНП в Луганській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки за 2015, 2016, 2017, 2021 є передчасними за відсутності визнання судом протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Таким чином, наказ ГУНП в Луганській області від 08.07.2022 № 270 о/с, який є єдиним індивідуальним актом, що порушує, на думку позивача, його права, свободи та інтереси, не визнаний судом протиправним та не скасований в частині окремих положень, зокрема в частині встановлення кількості днів невикористаної відпустки, що підлягають компенсації, у відповідача відсутній обов`язок нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за дні невикористаної відпустки за спірний період.

Відповідач зазначає, що до аналогічних висновків дійшов і Шостий апеляційний адміністративний суд у постанові від 17.05.2021 та Верховний Суд в ухвалі від 27.07.2021 у справі № 640/23661/20.

Також, відповідач зазначає про правовий висновок Верховного Суду по справі № 808/2122/18 від 31.03.2020, де суд зокрема зазначає (п.п. 15-23) про те, що Закон України «Про Національну поліцію» є спеціальним законом по відношенню до поліцейських, а тому саме останній застосовується при компенсації відпусток, а також і те, що сума грошової компенсації за невикористану відпустку зазначається в наказі про звільнення.

Тобто вказаним правовим висновком Верховний Суд фактично підтверджує доводи відповідача про те, що позивач наказ про звільнення в частині не встановлення суми компенсації за невикористану відпустку не оскаржує, у зв`язку з чим розрахунок з останнім проведений у повному обсязі, з чим ОСОБА_1 погодився.

Отже, вимога щодо нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані відпустки за спірний період, на думку відповідача, є необґрунтованою та безпідставною.

На підставі вищенаведеного, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 23.10.2023 відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Національної поліції в Луганській області про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 , є учасником бойових дій, відповідно до посвідчення від 23.06.2015 серії НОМЕР_2 .

З 03.09.2007 позивач проходив службу в ОВС України, у різних підрозділах МВС України. 07.11.2015 відповідно до наказу ГУНП в Луганській області позивача прийнято на службу до Національної поліції України, де він проходив службу на різних посадах Попаснянського ВП ГУНП в Луганській області та ВП № 4 Сєвєродонецького РУП ГУНП в Луганській області, що підтверджується довідкою про проходження служби позивачем.

Наказом ГУНП в Луганській області від 08.07.2022 № 270 о/с 15.07.2022 позивача було звільнено з Національної поліції України, за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з довідкою відповідача від 19.11.2022 №3950/111/19-2022 вбачається, що позивач проходив службу в ГУНП в Луганській області з 07.11.2015 до 15.07.2022 та 15.07.2022 звільнений з Національної поліції України. За обліками УКЗ за період з 2015 по 2022 роки ОСОБА_1 надавались наступні відпустки: щорічна чергова оплачувана відпустка за 2016 рік у кількості 25 діб, залишок відпустки складає 10 діб; щорічна чергова оплачувана відпустка за 2017 рік у кількості 30 діб, залишок відпустки складає 6 діб; щорічна чергова оплачувана відпустка за 2018 рік у кількості 37 діб, залишок відпустки складає 0 діб; щорічна чергова оплачувана відпустка за 2019 рік у кількості 38 доби, залишок відпустки складає 0 діб; щорічна чергова оплачувана відпустка за 2020 рік у кількості 39 доби, залишок основної відпустки складає 0 діб; щорічна чергова оплачувана відпустка за 2021 рік у кількості 30 діб, залишок відпустки складає 10 діб. Невикористані щорічна чергова оплачувана відпустка за 2015 рік у кількості 3 діб, частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік у кількості 10 діб, частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2017 рік у кількості 6 діб, частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 10 діб. Невикористана частина щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2022 рік у кількості 20 діб була компенсована при звільнені з Національної поліції України. Додаткові відпустки із збереженням грошового забезпечення (заробітної плати) як учаснику бойових дій у 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021,2022 роках також не надавались. Залишок невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки підтверджується, також довідкою відповідача від 11.10.2023 № 1921/111/19-2023.

Відповідач, при звільненні, не здійснив з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної чергової відпустки за 2015, 2016, 2017, 2021 роки, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

На звернення позивача, відповідач листом від 19.11.2022 повідомив, що відповідно до пункту 10 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» лише за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація. Також зауважено, що чинним законодавством України здійснення компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій, не передбачено.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

До спірних правовідносин необхідно застосувати Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції), Закон України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції), Закон України від 22.10.1993 № 3551-ХІІ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551-ХІІ), Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260 у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції).

Закон № 504/96-ВР встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону № 504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); відпустка при народженні дитини (стаття 19-1 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Подібні положення містяться в частині першій статті 83 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно зі статтею 5 Закону № 3551-ХІІ учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Закон № 580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Частиною першою статті 92 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки (частина друга статті 92 Закону № 580-VIII).

Відповідно до ст. 93 Закону № 580-VIII тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.

Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб.

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку.

Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Отже, законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарному році.

Частинами першою та другою статті 94 Закону № 580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО).

Пунктом 3 розділу І "Загальні положення" Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Розділом ІІІ Порядку № 260 врегульовано окремі питання виплати грошового забезпечення.

Абзацом сьомим пункту 8 розділу ІІІ "Окремі питання виплати грошового забезпечення" Порядку № 260 передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення (абзац восьмий пункту 8 розділу ІІІ "Окремі питання виплати грошового забезпечення" Порядку № 260).

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі.

Відповідно до абзаців першого, третього пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100 у редакції, яка діяла на час звільнення позивача зі служби в поліції), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць (абзац другий пункту 2 Порядку № 100).

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

Подібна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11.10.2018 у справі № 806/829/17, від 24.10.2018 у справі № 806/277/16.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону № 580-VIII та Порядку № 260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання підлягають застосуванню положення КЗпП України, Закону № 504/96-ВР, Порядку № 100.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 826/8185/18.

При розгляді вказаної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду від 07.05.2020 у справі № 360/4127/19 та від 20.07.2023 у справі № 200/18480/21.

Відповідно до частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Подібні положення містяться в частині першій статті 24 Закону № 504/96-ВР.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, від 04.02.2021 у справі № 160/5393/19, від 11.02.2021 у справі № 160/13220/19 та від 31.03.2021 у справі № 320/3843/20.

З наведених підстав суд відхиляє як безпідставні твердження відповідача, що за спеціальним законодавством, якими є Закон № 580-VIII та Порядок № 260, поліцейські мають право на отримання виключно компенсації за невикористану в році звільнення зі служби відпустку.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем не використано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 3 діб, частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2016 рік у кількості 10 діб, частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2017 рік у кількості 6 діб, частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік у кількості 10 діб.

Проте всупереч положень статті 24 Закону № 504/96-ВР та статті 83 КЗпП України відповідач при звільненні позивача зі служби в поліції не нарахував та сплатив останньому компенсацію за всі дні невикористаної основної відпустки.

Суд зазначає, що відсутність в наказі про звільнення відомостей про виплату позивачу компенсації за невикористані дні відпустки минулих періодів не позбавляє позивача права на отримання відповідної гарантованої трудовим законодавством компенсації, тому жодним чином не впливає на результат розгляду цієї справи. Крім того, відповідач наділений повноваженнями на самостійне внесення змін до наказу про звільнення позивача щодо кількості діб невикористаної відпустки.

З наведеного, посилання відповідача про те, що не оскарження наказу про звільнення позивача є підставою для визнання позову передчасним, суд вважає незмістовним.

Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010, № 4241/03 (пункт 54) зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін (див. рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32), зокрема, у пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 № 4909/04 зазначив, що згідно з його усталеною практикою, що відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VІ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільнений.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Національної поліції в Луганській області (вул. Вілєсова, буд. 1, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93406) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015, 2016, 2017 та 2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 15.07.2022.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2015 рік у кількості 3 діб, за 2016 рік у кількості 10 діб, за 2017 рік у кількості 6 діб, за 2021 рік у кількості 10 діб, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції - 15.07.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян