Справа № 420/20723/23
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не призначення ОСОБА_1 державної пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 державну пенсію відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що до травня 1974 року ОСОБА_1 проходив строкову військову службу, після чого в статусі військовозобов`язаного вибув у запас, у період з 20.12.1986 р. по 01.06.1987 р. приймав участь в ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС у військовій частині НОМЕР_1 на посаді військового будівельника (у військовому званні рядового). Зокрема, вказує позивач, наказами командира в/ч НОМЕР_1 за 1987 рік підтверджується вибуття ОСОБА_1 на об`єкти Чорнобильської АЕС в м. Чорнобилі (І зона). Зазначена військова частина була дислокована м. Славутичі Київської області та входить до переліку військових частин, установ, підприємств та організацій ЗС СРСР, особистий склад яких приймав участь в роботах (виконував службові обов`язки) з ліквідації наслідків катастрофи на Чорнобильській АЕС в 1986-1990 роках. Позивач вказує, що ОСОБА_1 наразі має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році та є ліквідатором 3 категорії, що підтверджується Посвідченням Серія НОМЕР_2 від 27.04.2020 р., виданим Одеською обласною державною адміністрацією. Зазначає, що у червні 2023 року позивач звернувся із письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення йому пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка проходила строкову військову службу та у період з 20.12.1986 по 01.06.1987 приймав участь в ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС, та що листом від 26.06.2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовило позивачу у задоволенні його заяви. Позивач вказує, що особи, які брали участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби та є інвалідами внаслідок цього, мають право на обчислення пенсії, виходячи з п`ятикратного розміру згідно з частиною 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з 26 квітня 2019 року. Таким чином, зазначає позивач, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії відповідно до ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є протиправною, оскільки порушує право ОСОБА_1 на належний соціальний захист, гарантоване ст. 46 Конституції України.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, в якому відповідач заперечує щодо доводів позовної заяви. Відповідач зазначає, що позивач 30.06.2022, 12.06.2023 звертався до Головного управління в порядку Закону України „Про звернення громадян від 02.10.1996 № 393/96-ВР зі зверненнями про проведення перерахунку, призначення та виплати пенсії на підставі ч. 3 ст. 59 Закон № 796-ХІІ та що листами Головного управління від 13.07.2022 за вих. № 11011-8966/Л-02/8-1500/2, від 26.06.2023 за вих. № 16559-16342/Л-02/8-1500/23 позивача було повідомлено та надано роз`яснення про те, що він отримує пенсію від загального захворювання по інвалідності ІІ групи призначену за нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі по тексту Закон № 1058-IV), а не за нормами Закону № 796-ХІІ, як наслідок для розрахунку пенсії відповідно до ст. 59 вказаного закону підстав немає. Окрім іншого, вказує відповідач, Головним управлінням було роз`яснено порядок звернення з заявою про призначення пенсії відповідно до норм Закону № 796-ХІІ та наголошено на тому, що позивачу необхідно надати документи, на підставі яких встановлено статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС як то передбачено нормами чинного законодавства. Відповідач зазначає, що позивач передчасно звернувся до суду, не дотримавшись обов`язкової процедури особистого звернення до територіального органу Пенсійного Фонду України із заявою про призначення/перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший пенсії з наданням пенсійному органу документів в підтвердження підстав для призначення/перерахунку пенсії. Представник вказує, що оскільки пенсію позивачу призначено відповідно до норм Закону № 1058-IV то й заробітна плата розрахована та визначена на підставі ст. 40 вказаного Закону. З урахуванням наведеного, зазначає відповідач, оскільки позивачу пенсія відповідно до норм Закону 796-ХІІ не призначалась, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Як зазначено відповідачем та не заперечується позивачем, ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності (загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 27.04.2010 категорії 3 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році.

Також згідно з довідкою до акта огляду МСЕК №955063 від 23.10.2012 ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, причина інвалідності загальне захворювання.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» як особі, яка проходила строкову військову службу та у період з 20.12.1986 по 01.06.1987 приймав участь в ліквідації наслідків катастрофи на ЧАЕС.

У відповідь на заяву позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області надано лист від 26.06.2023 № 16559-16342/Л-02/8-1500/23, в якому зазначено: «…По суті порушеного у зверненні питання Вам надавалися роз`яснення листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13.07.2022 № 11011-8966/Л-02/8-1500/22.

Ще раз інформуємо. Ви отримуєте пенсію по інвалідності II групи від загальною захворювання за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стати інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. Оскільки Вас визнано особою з інвалідністю внаслідок загального захворювання, яке не пов`язане з участю в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АНС, для розрахунку пенсії відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону законних підстав не мас.

Додатково інформуємо, то для встановлення додаткової пенсії як ліквідатору 3 категорії. Вам необхідно звернутися до будь-якою відділу обслуговування громадян (сервісного центру). При собі необхідно мати оригінали наступних документів: паспорт громадянина України; документ, що підтверджує реєстраційний помер облікової картки платника податків; документи, на підставі яких встановлено статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС; посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС».

При цьому, згідно наданого позивачем листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 13.07.2022, позивачу зазначено: «…Ви отримуєте пенсію по інвалідності II групи від загального захворювання за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яку обчислено як працюючій особі при страховому стажі 20 років 1 місяць (стаж враховано по 28.02.2021), в т.ч. додатковому стажі 5 років 3 місяці, середньомісячній заробітній платі 5043,52 грн, визначеній за період з 01.10.1979 по 30.09.1984 згідно з довідкою, та її розмір з 01.07.2022 становить 2027,00 грн, де: (розмір пенсії за віком - 1012,89 грн, доплата до пенсії при неповному стажі. - 153,3 грн) *90 %; розмір пенсії по інвалідності - 1049,80 грн; доплата до мінімальної пенсійної виплати (2027 грн) 977,20 грн.

Відповідно до ст. 59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби, внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Оскільки Ви не відноситесь до вищезазначеної категорії осіб для розрахунку пенсії відповідно до ст. 59 Закону законних підстав не має».

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 2 Закону № 1788-XII визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Аналогічні приписи закріплено і у статтях 9, 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку (стаття 6 Закону № 1788-XII).

Статтею 15 Закону № 1788-XII визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.

Закон України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі Закон № 796-XII) спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.

Статтею 9 Закону № 796-XII визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Відповідно до статті 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі, проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менш

Згідно примітки «*» тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

Частиною 1 статті 54 Закону № 796-XII встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Так, позивач у позовній заяві вважає, що він має право на пенсію згідно ч.3 ст.59 Закону №796-XII.

Відповідно до частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції до 01 жовтня 2017 року) особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок чого стали інвалідами, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням цих осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, що був встановлений на час їхнього перебування в зоні відчуження.

З 01 жовтня 2017 року редакція вказаної норми змінена Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII, та застосовується із вказаного часу у такій редакції: «При обчисленні пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа військовослужбовців, у тому числі військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт під час проходження військової служби (військових зборів), внаслідок чого стали особами з інвалідністю, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.».

Проте, Рішенням Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року № 1-р (ІІ)/2019 справа № 3-14/2019 (402/19, 1737/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

Також, вказаним рішенням встановлено, що словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, з резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України (другий сенат) від 25 квітня 2019 року випливає, що визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону, та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення.

В іншій частині ч.3 ст.59 Закону № 796-XII неконституційною не визнавалась.

Отже, вказана ч.3 ст.59 Закону № 796-XII містить норми, які регулюють підстави обчислення пенсії по інвалідності згідно статті 54 цього Закону виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, право осіб на призначення пенсії по інвалідності за Законом № 796-XII регулюється статтею 54 цього Закону «Державна пенсія особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника», відповідно до якої пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Згідно з п.1 ч.1 ст.14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи: особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відтак, для призначення пенсії по інвалідності за Законом № 796-XII особа повинна бути особою з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто щодо якої встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою.

Отже, враховуючи те, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання, що не пов`язане з Чорнобильською катастрофою, та є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 3 категорії (а не 1), відтак він не має права на державну пенсію як особі, віднесеній до категорії 1, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, у розмірі, встановленому ч.3 ст.59 Закону № 796-XII.

Відтак, з урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги за даним позовом задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 28.11.2023 року.

Суддя Н.В. Бжассо

.