Справа № 200/3472/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року Справа№200/3472/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 - відповідач 1,

Військової частини НОМЕР_2 - відповідач 2,

Військової частини НОМЕР_3 - відповідач 3

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , через свого представника Верченко Ольгу Олександрівну звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення з військової служби водія санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 згідно поданого рапорту від 09.06.2023 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт водія санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 від 09.06.2023 р., та звільнити його з військової служби.

17 липня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

24 серпня 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову, а також зазначив, що Військова частина НОМЕР_1 не наділена повноваженням звільняти позивача з військової служби, на час подання рапорту про звільнення позивача уповноваженим органом була Військова частина НОМЕР_2 .

31 серпня 2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості другого відповідача - Військову частину НОМЕР_2 , розгляд адміністративної справи розпочато спочатку, зобов`язано позивача направити відповідачу 2 копію позовної заяви з доданими до неї документами та надати до суду докази направлення, запропоновано Військовій частині НОМЕР_2 у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

28 вересня 2023 року від Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач 2 просив відмовити в задоволенні адміністративного позову, в якому, зокрема, також зазначив, що 17.08.2023 року Військова частина НОМЕР_1 вийшла з підпорядкування Військової частини НОМЕР_2 , що припиняє повноваження командира Військової частини НОМЕР_2 щодо військовослужбовців, які проходять службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

25 жовтня 2023 року ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 (за умови, якщо вони не відносяться до інформації з грифом "таємно", "цілком таємно", або мають інший обмежений статус): належним чином засвідчені копії адміністративно-розпорядчих документів на підтвердження виходу Військової частини НОМЕР_1 з підпорядкування Військової частини НОМЕР_2 ; відомості про особу (військову частину), в підпорядкування якої перейшла Військова частина НОМЕР_1 та до якої перейшли повноваження щодо розгляду рапортів про звільнення з військової служби військовослужбовців Військової частини НОМЕР_1 .

30 жовтня 2023 року від відповідача 1 надійшли письмові пояснення, згідно яких 17 серпня 2023 року Військова частина НОМЕР_1 перейшла в підпорядкування Військової частини НОМЕР_3 .

30 жовтня 2023 року від відповідача 2 надійшли письмові пояснення, згідно яких Військова частина НОМЕР_1 перейшла у підпорядкування Військової частини НОМЕР_3 з метою виконання вимог директиви № Д-41/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в 2023 році».

30 жовтня 2023 року ухвалою суду залучено до участі в справі в якості співвідповідача Військову частину НОМЕР_3 (відповідач 3), розгляд адміністративної справи розпочато спочатку, зобов`язано позивача направити відповідачу 3 копію позовної заяви з доданими до неї документами та надати до суду докази направлення, запропоновано Військовій частині НОМЕР_3 у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

Позивачем до суду доказів направлення відповідачу 3 копії позовної заяви з доданими до неї документами не надано.

01.11.2023 року суд направив відповідачу 3 копію позовної заяви з доданими до неї документами та ухвалу про залучення співвідповідача у справі від 30.10.2023 року на електрону пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2 , надану суду відповідачем 1.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Станом на 29 листопада 2023 року від відповідача 3 відзив на адміністративний позов не надходив.

Згідно ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначає, що ОСОБА_1 , 15.02.2023 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації.

Сторона позивача вказує на те, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: […] 2) під час воєнного стану: […] г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я […].

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , у позивача є син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 784030, тому позивач вважає, що він взагалі не підлягав призову на військову службу під час мобілізації.

09.06.2023 року позивач надіслав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , рапорт на звільнення, з додаванням документів в зв`язку із тим, що його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потребує сторонньої допомоги, в зв`язку із тим, що є інвалідом ІІ групи.

Станом на день звернення із позовною заявою до суду ОСОБА_1 так і не звільнено з військової служби, що стало підставою для звернення до суду.

Відповідач 1 - Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що ОСОБА_1 є призваним з 15.02.2023 року за мобілізацією на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 року та зарахований до списків військової частини НОМЕР_1 наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині) №4 від 15.02.2023 року на посаду водія-санітара медичного пункту зі званням солдат, та є по теперішній час військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 .

13.06.2023 року до військової частини надійшов поштою рапорт вх. № 404 від 13.06.2023 від солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (надалі - Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини. Лише у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі.

Відповідач 1 вказує на те, що в рапорті було вказано дві підстави для звільнення за п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» за пп. «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико- соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, а також інша підстава, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Разом з рапортом на звільнення були надані такі документи: копія паспорта ОСОБА_2 , копія довідки МСЕК №784030; копія довідки ЛКК №33; акт обстеження.

Абзацом 2 пункту 14.10. розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, то підтверджують таку підставу звільнення.

Пакет документів для звільнення наданий військовослужбовцем не є повним, не має підтвердження підстави родинних зв`язків батька та сина, відсутні документи, які посвідчують особу військовослужбовця, до того ж копії документів не були завірені належним чином, оригінали документів не надавалися, через що виникає сумнів в достовірності наданих документів.

Беручи до уваги ст. 6 Сімейного кодексу України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, проте сину позивача ІНФОРМАЦІЯ_4 на момент подачі рапорта на звільнення вже було 18 років, тому звільнитись у зв`язку з постійним доглядом за хворою дитиною не є доцільним.

Розглянувши підставу для звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, відповідач 1 звертає увагу, що у солдата Фесівського є дружина ОСОБА_4 , яка є опікуном їх сина, тому зазначена підстава не може бути розглянута.

Позивачу була надана відповідь за вихідним №744 від 02.07.2023 року із зазначенням причин непогодження його рапорту, з якою позивач був ознайомлений особисто під підпис 14.07.2023 року.

Після цього до військової частини рапорту на звільнення з усуненими недоліками від позивача не надходило

Відповідач 2 - Військова частина НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Відповідач 2 проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що 13.06.2023 року до військової частини надійшов рапорт на звільнення вхідний № 404 від 13.06.2023 від солдата ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 ( надалі - Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Відповідач 2 вказує, що у рапорті було вказано дві підстави для звільнення за п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» за пп. «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дитиною, що підтверджується відповідним медичним висновком медико- соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; та у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Разом з рапортом були надані такі документи: копія паспорта ОСОБА_2 , копія довідки МСЕК №784030, копія довідки ЛКК №33, акт обстеження.

Відповідач 2 зазначає, що відповідно до наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», згідно абзац 2 пункту 14.10. розділу XIV якої звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Водночас, наданий військовослужбовцем пакет документів для звільнення був неповним, не було надано документальне підтвердження родинного зв`язку батька та сина, були відсутні документи, які посвідчують особу військовослужбовця, копії документів не були завірені належним чином, оригінали документів не надавалися, через що не було можливості перевірити їх достовірність.

Поряд з цим, у вказаних підставах для звільнення обов`язковою умовою є необхідність здійснення постійного догляду за особою, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Для підтвердження підстав для звільнення була надана копія довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісією серія 12 ААВ № 784030 від 27.04.2023 року, що містить висновок, згідно якого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 може працювати за фахом (художник), а також виконувати легку працю в спеціально створених умовах або вдома, а також рекомендаційні заходи: спостереження і лікування у невролога, сімейного лікаря, санаторно-курортне лікування. Таким чином, висновок МСЕК не підтверджує необхідності здійснення постійного догляду.

Також була надана копія довідки ЛКК № 33, відповідно до висновку якої вказано, що згідно з Довідкою до акту огляду МСЕК від 27.04.23 пацієнт частково обмежений до самообслуговування, до переміщення, до спілкування, трудової діяльності, так як має 2 (середню) ст. обмеженості, тому потребує стороннього нагляду.

Оцінюючи Довідку ЛКК № 33 як підтверджуючий підставу для звільнення документ, відповідач 2 зазначив, що документ не має дати складання та тривалості встановлення рекомендацій. Також, основою для встановлення висновку ЛКК є Довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 27.04.2023 року, зміст якої не підтверджує та суперечить такому висновку.

Обидві довідки як за формою, так і за змістом не містять законодавчо встановленого формулювання, а саме необхідності здійснення постійного догляду (пп. «г» п.2 ч.4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), однак встановлення необхідності здійснення постійного догляду висновком МСЕК та/або ЛКК є юридично значущою обставиною. Відповідним висновком встановлюється певний стан особи, ступень працездатності, здатності до самообслуговування. Підміна та/або ототожнювання понять та термінів є неприпустимими.

Також відповідач 2 зазначив, що на час подання рапорту про звільнення уповноваженим органом щодо звільнення військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 була Військова частина НОМЕР_2 , а саме командир Військової частини НОМЕР_2 , проте 17.08.2023 року Військова частина НОМЕР_1 вийшла з підпорядкування Військової частини НОМЕР_2 , що припиняє повноваження командира Військової частини НОМЕР_2 щодо військовослужбовців, які проходять службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідач 3 - Військова частина НОМЕР_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_4 , відзиву на адміністративний позов не надав.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд встановив наступне.

Згідно військового квитка НОМЕР_10 , ОСОБА_1 15 лютого 2023 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 призваний у Збройні Сили України підчас загальної мобілізації, військову присягу прийняв у Військовій частині НОМЕР_1 22.02.2023 року.

Згідно Витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.02.2023 року № 4, рядового запасу ОСОБА_1 наказано вважати призначеним та зараховано до списків особового складу на всі види грошового забезпечення.

Згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_11 від 21.06.2004 року, виданого Відділом ДРАЦС Новогродівського міського управління юстиції Донецької області, ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_5 (прізвище після одруження - ОСОБА_6 ).

Згідно свідоцтва про народження НОМЕР_12 від 30.11.2004 року, виданого Виконкомом Лисівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України та 22.12.2022 року отримав паспорт громадянина України № НОМЕР_13 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання № 33 від 15.01.2019 Відділу державної реєстрації Новогродівської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований з 15 березня 2005 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12ААВ № 784030, виданої Міжрайонною МСЕК м. Покровська 27.04.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю другої групи з ІНФОРМАЦІЯ_5 безстроково, причина інвалідності - захворювання з дитинства до 18 років, висновок про умови та характер праці: може працювати за фахом (художник), а також виконувати легку працю в спеціально створених умовах бо вдома; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: спостереження та лікування у невролога, сімейного лікаря, стаціонарне, медикаментозне, санаторно-курортне лікування.

Згідно висновку викладеному у довідці ЛЛК при КНП «ЦПМСД Новогродівської міської ради» № 33 (дата видачі відсутня), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 27.04.2023 та ІПР від 27.04.2023 року № 595, пацієнт має діагноз: ідіопатична полінейропатія з нижнім парапарезом, атактичним синдромом, дизартрією, порушенням функцій статики та ходи; частково обмежений до самообслуговування, до пересування до спілкування, до трудової програми так як має ІІ (середню) ступінь обмеженості, тому потребує стороннього нагляду.

Згідно акту обстеження Новогродівської міської ради від 05 червня 2023 року, складеного депутатом Новогродівської міської ради Наталією Безручко в присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , було проведено обстеження сім`ї Фесівських, які мешкають за адресою АДРЕСА_1 , на утриманні дійсно перебуває повнолітня дитина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є особою з інвалідністю ІІ групи. Батько ОСОБА_1 на даний час знаходиться у Збройних Силах України, а мати ОСОБА_4 фізично самостійно не може надавати сторонню допомогу сину. Інших осіб, які б могли доглядати ОСОБА_9 немає.

09 червня 2023 року ОСОБА_1 подано командиру Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 рапорт, в якому позивач просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період у запас в зв`язку із тим, що його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується Довідкою МСЕК серії 12 ААВ № 784030, та відповідно до Довідки ЛКК № 33 потребує стороннього догляду, згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

До рапорту позивачем було додано: копії паспорту, копії довідок МСЕК серії 12 ААВ № 784030 та довідки ЛКК № 33, Акт обстеження, що підтверджується описом вкладення до цінного листа та чеком АТ «Укрпошта».

Рапорт позивача відповідачем 1 отримано 13.06.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з штрих-кодовим ідентифікатором 788.

Відповідь за вихідним №744 від 02.07.2023 року із зазначенням причин непогодження його рапорту, з якою позивач був ознайомлений особисто під підпис 14.07.2023 року, згідно доводів відзиву відповідача 1, до суду сторонами не надавалась.

Сторона позивача відповідей на відзиви відповідачів 1 та 2 не надала.

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби (у вигляді бездіяльності) на підставі п/п "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII підтверджуються відповідачами 1 та 2, отже не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президент України В. Зеленський постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово був продовжений та діє станом на теперішній час.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ) установлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закон №3543-ХІІ, загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (надалі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частинами 1, 5, 7 ст. 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами 2-4 ст. 2 Закону № 2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється: […] громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; […].

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 24 Закону № 2232-XII встановлено, що початком проходження військової служби вважається: день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки […] для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до абзаців 2 та 4 п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (надалі - Положення №1153/2008), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (в подальшому - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280 (надалі - Інструкція № 280) визначає: організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників (далі - особовий склад) в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), […] порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу та витягів із них.

Відповідно до п. 6 розділу І Інструкції № 280, організація обліку особового складу покладається: […] у підрозділах військових частин - на командирів цих підрозділів.

Згідно п. 13 розділу 2 Інструкції № 280, зарахування особового складу до списків військової частини і виключення із списків (у тому числі продовження дії контрактів із військовослужбовцями, які звільняються, у випадках, визначених законодавством, продовження військової служби та дії контракту військовослужбовцям понад встановлені строки, затвердження військовослужбовців на посади за мобілізаційним планом, присвоєння та позбавлення військового звання у визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі - Положення), випадках, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, призупинення військової служби або звільнення з військової служби осіб, які проходять строкову військову службу, продовження військової служби та дії контракту, зарахування до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії, періодів проходження військової служби, у тому числі які зараховуються на пільгових умовах, а також до строку вислуги років для присвоєння чергового військового звання військовослужбовцям, військову службу яким було призупинено та стосовно яких судом винесено виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або стосовно яких закрито кримінальне провадження), а також внесення в облікові документи змін, які відбулися в персональних даних особового складу, за виключенням освіти, змін у сімейному стані (шлюб, народження дітей), здійснюються тільки на підставі наказів по стройовій частині.

Відповідно до п/п. 2 п. 225 розділу XII Положення №1153/2008), звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них […].

Відповідно до п. 233 розділу XII Положення №1153/2008№1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п/п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: […] під час дії воєнного стану: […] через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): […] у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я; […] у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд; […].

Відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Указу Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 ( зі змінами ) затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Інструкція №170).

Абзацом 2 п. 14.10 Інструкції № 170 визначено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Ураховуючи викладене, діючим законодавством визначено підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації, проте наявність таких підстав має бути підтверджено наданими військовослужбовцем документами.

Згідно п. 5 додатку 19 до Інструкції № 170 через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом «г» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Виходячи з системного аналізу наведених норм, суд дійшов висновку, що звільнення з військової служби за сімейними обставинами відбувається шляхом подання військовослужбовцем рапорту до безпосереднього начальника з наданням відповідних документів на підтвердження існування таких сімейних обставин.

Поряд з цим, аналізуючи п/п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII суд дійшов висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються з військової служби за сімейними обставинами у разі якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у тому числі у наступних випадках:

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Водночас, в обох наведених випадках п/п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає обов`язкову передумову звільнення з військової служби таку як «необхідність постійного догляду» та «потреба у постійному догляді», що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, для правильного визначення обставин спірних правовідносин та вирішення спору суду слід дослідити - у чому полягає постійний догляд, про який йде мова у п/п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Дослідивши законодавство на предмет визначення змісту терміну «постійний догляд», суд встановив, спеціальне законодавство, яким врегульовано проходження військової служби не містить визначення такого терміну.

Поряд з цим, Порядок організації надання деяких соціальних та медичних послуг потерпілим внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 28 квітня 2023 р. № 438 «Деякі питання організації забезпечення соціальними та медичними послугами потерпілих внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які їх потребують», містить наступне визначення цього терміну:

Постійний сторонній догляд - це вид догляду, яким забезпечуються особи з інвалідністю із значно вираженою важкістю, функціональними порушеннями в організмі, обумовленими професійним захворюванням, травмою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду інших осіб, неспроможні до самообслуговування (не можуть самостійно вживати їжу, користуватися туалетом, потребують допомоги під час прогулянок тощо).

Ураховуючи викладене, постійного стороннього догляду потребують особи, які мають значне обмеження життєдіяльності та неспроможні до самообслуговування.

Водночас, при звільненні з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, доведенню також підлягає ступінь родинного зв`язку між військовослужбовцем та членом родини, який потребує постійного стороннього догляду.

Дослідивши надані позивачем копії рапорту та опису вкладення до цінного листа, суд встановив, що свідоцтво про народження ОСОБА_2 , яке є належним доказом родинного зв`язку між позивачем та його сином, відповідачам позивачем з рапортом від 09.06.2023 року не надавалось.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації передбачено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317).

Пунктами 3-4 Положення №1317 визначено, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Підпунктом 1 п. 11 Положення №1317 визначено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають: ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків; […] потребу осіб з інвалідністю […] із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі […] постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні […].

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12ААВ № 784030, виданої Міжрайонною МСЕК м. Покровська 27.04.2023, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю ІІ групи з ІНФОРМАЦІЯ_5 безстроково.

Означена довідка містить наступний висновок про умови та характер праці: «може працювати за фахом (художник), а також виконувати легку працю в спеціально створених умовах бо вдома; рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності: спостереження та лікування у невролога, сімейного лікаря, стаціонарне, медикаментозне, санаторно-курортне лікування».

Відповідно до п. 27 Положення №1317, підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Положення про лікарсько-консультативну комісію, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 р. № 917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» (надалі - Положення № 917), визначає механізм проведення медико-соціальної експертизи хворих, що не досягли повноліття, і потерпілих від нещасного випадку на виробництві дітей віком від 15 до 18 років, дітей з інвалідністю (далі - діти) з метою встановлення ступеня обмеження життєдіяльності під час взаємодії із зовнішнім середовищем та часу настання інвалідності.

Відповідно до п. 3 Положення № 917, лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

Відповідно до п/п 1 п. 7 Положення № 917, комісії визначають: наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; категорію "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А", причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві; потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань; потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.

Поряд з цим, абзац 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» визначає, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.

Виходячи з системного аналізу наведених приписів нормативних актів в контексті розмежування повноважень МСЕК та ЛКК в спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії, а необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Таким чином, необхідність постійного стороннього догляду за особами, які є старшими 18 років, має бути підтверджена медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що сину позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 виповнилось 18 років (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Відповідно до ч.ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи викладене, надана позивачем довідка ЛЛК при КНП «ЦПМСД Новогродівської міської ради» № 33 (дата видачі відсутня) не є тим документом, що може підтверджувати необхідність постійного стороннього догляду за хворим повнолітнім сином позивача, оскільки такий факт має бути підтверджений висновком МСЕК.

Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, яким підтверджується необхідність постійного стороннього догляду за повнолітнім сином, відповідачам не надав.

Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12ААВ № 784030, видана Міжрайонною МСЕК м. Покровська 27.04.2023, надана позивачем з рапортом про звільнення не містить висновку про необхідність постійного стороннього догляду за повнолітнім сином позивача.

Викладене свідчить про відсутність належних доказів щодо наявності обох заявлених позивачем у рапорті підстав для його звільнення з військової служби, а отже і правомірність дій відповідачів 1 та 2 щодо залишення його рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами без задоволення.

Щодо оцінки дій відповідача 3 суд зазначає, що відповідач 3 є тією особою, до якої перейшли повноваження відповідача 2 щодо розгляду рапорту позивача у майбутньому, безпосередньої участі у спірних правовідносинах на час їх існування відповідач 3 не приймав.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Ураховуючи викладене, та не заперечуючи права позивача на звільнення з військової служби у разі належного підтвердження існування обставин, визначених п/п «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову через не доведення існування таких обставин у спірних правовідносинах.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору.

Проте, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн, згідно квитанції № від 12.07.2023 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Виходячи з текстуального тлумачення означеної норми, суд дійшов висновку що повернення надмірно сплаченого судового збору не може бути здійснено за ініціативою суду, а здійснюється виключно за клопотанням особи, яка сплатила судовий збір.

При цьому, клопотання сторони позивача про стягнення судового збору з відповідача не може бути розцінено судом як клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Отже, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивач має право звернутись до суду з клопотанням про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації, згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , зареєстроване місцезнаходження: м. Красноград, Харківська область, 63301), Військової частини НОМЕР_3 (код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , зареєстроване місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення з військової служби водія санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 згідно поданого рапорту від 09.06.2023 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт водія санітара медичного пункту військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 від 09.06.2023 р., та звільнити його з військової служби - відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 29 листопада 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до ст. 297 КАС України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко