Справа № 140/17314/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2023 року м. Рівне №140/17314/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДепартаменту патрульної поліції
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

28.06.2023 ОСОБА_1 звернувся до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не зарахування до стажу служби в поліції наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 17.09.2013 по 10.08.2015 у Державній кримінально-виконавчій службі та зобов`язання відповідача зарахувати до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 17.09.2013 по 10.08.2015 у Державній кримінально-виконавчій службі.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 адміністративну справу №140/17314/23 передано до Рівненського окружного адміністративного суду за підсудністю.

Згідно з супровідним листом Волинського окружного адміністративного суду від 27.09.2023 справа №140/17314/23 направлена до Рівненського окружного адміністративного суду та отримана останнім 03.10.2023.

Відповідно до протоколу Рівненського окружного адміністративного суду від 03.10.2023, автоматизованою системою документообігу для розгляду справи №140/17314/23 визначено суддю Друзенко Н.В.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що в період з 17.09.2013 по 10.08.2015 проходив службу в Державній пенітенціарній службі України, що складає 1 рік 10 місяців 23 дні. Вказує, що з 28.08.2017 перебуває на службі у Національній поліції України та звернувся до відповідача з рапортом про зарахування до вислуги років служби в Державній пенітенціарній службі України, однак отримав відмову. Позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною, оскільки вказна служба має такий же правовий статус як і служба в органах внутрішніх справ на посадах начальницького та рядового складу, тому вважає, що підлягає зарахуванню до вислуги років в поліції на підставі пункту 3 частини другої статті 78 Закону України Про Національну поліцію. За наведеного, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив до суду в якому вказав, що ст. 78 Закону №580-VІІІ встановлено вичерпний перелік видів та категорії служб, які включаються до стажу служби в поліції і служба в поліції і служба в органах Державної пенітенціарної служби України в цьому переліку відсутня, а тому правових підстав для її включення до стажу служби в поліції на даний час немає. Вважає, що проходження служби позивача в період з 17.09.2013 по 10.08.2015 не відносилась до діяльності в органах внутрішніх справ, а тому такий стаж не підлягає зарахуванню в стаж служби в поліції. Покликаючись на правові висновки Верховного Суду викладені у постанові від 31.03.2020 у справі №520/2067/19, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

З 17.09.2013 по 10.08.2015 ОСОБА_1 проходив службу в Державній пенітенціарній службі України, управління в Рівненській області; служба в органах виконання покарань безперервно складає 1 рік 10 місяців 23 дні. Вказане підтверджується записами №8 та №9 трудової книжки НОМЕР_1 на підставі наказів №45 о/с від 16.09.2013 та №43 о/с від 10.08.2015.

З 28.08.2018 позивача прийнято на службу в Національну поліцію України відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 23.08.2017 №326 о/с, що підтверджено відомостями трудової книжки позивача (запис №13).

05.02.2023 позивач звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції з рапортом, в якому просив зарахувати йому до вислуги років у поліції період служби в Державній пенітенціарній службі України.

У відповідь на рапорт позивача Департамент патрульної поліції листом №3461/41/4/03-2023 від 23.02.2023 зазначив, що відсутні законні підстави для зарахування до стажу служби в поліції вислуги років у Державній пенітенціарній службі України в Рівненській області.

Не погодившись із відмовою відповідача в зарахуванні до вислуги років у поліції періоду служби в Державній пенітенціарній службі України, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої, другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Приписами статті 78 Закону № 580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Спірні правовідносини між сторонами склались щодо незарахування стажу роботи за вислугу років з 17.09.2013 по 10.08.2015 в Державній пенітенціарній службі України до стажу служби в поліції.

Згідно із пунктом 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року №1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України Про міліцію, а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

23 червня 2005 року прийнято Закон України №2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" (далі - Закон №2713-IV), який врегульовує питання проходження служби у органах і установах виконання покарань.

Відповідно до частини 6 статті 14 Закону №2713-IV, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюються такі спеціальні звання:

1) рядовий склад: рядовий внутрішньої служби;

2) молодший начальницький склад: молодший сержант внутрішньої служби, сержант внутрішньої служби, старший сержант внутрішньої служби, старшина внутрішньої служби, прапорщик внутрішньої служби, старший прапорщик внутрішньої служби;

3) середній начальницький склад: молодший лейтенант внутрішньої служби, лейтенант внутрішньої служби, старший лейтенант внутрішньої служби, капітан внутрішньої служби;

4) старший начальницький склад: майор внутрішньої служби, підполковник внутрішньої служби, полковник внутрішньої служби;

5) вищий начальницький склад: генерал-майор внутрішньої служби, генерал-лейтенант внутрішньої служби, генерал-полковник внутрішньої служби.

Суд зазначає, що відповідно до послужного списку позивача, йому встановлено спеціальні звання, зокрема 01.10.2013 - лейтенант внутрішньої служби та 31.10.2014 - старший лейтенант внутрішньої служби (середній начальницький склад).

Частина п`ята статті 23 Закону №2713-IV передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України Про Національну поліцію, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 225 Про затвердження Положення про Державну пенітенціарну службу України, що втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 294 від 26.04.2017, Державна пенітенціарна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції, який реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації.

Системний аналіз вище наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби (пенітенціарної служби).

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на позивача (як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби, окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України Про державну службу), під час проходження ним служби в зазначений період, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, в тому числі й дія статей 22, 23 Закону України Про міліцію та відповідні норми Закону України Про Національну поліцію, Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі №826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновків про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19, є безпідставними, позаяк спірні правовідносини, які були предметом розгляду, не є подібними до правовідносин у цій справі, а стосувалися питання врахування до календарної вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі до початку служби в органах поліції.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 01 серпня 2023 року у справі №240/30024/21 та від 20.10.2022 у справі №160/11127/20, правовідносини в яких є подібними, до правовідносин справи, що розглядається, і яка у відповідності до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України повинна враховуватися при вирішення цього спору.

Зокрема, у постанові від 20.10.2022 у справі №160/11127/20 Верховний Суд констатував, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Отже, враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби та статус позивача, суд дійшов висновку, що стаж служби позивача в Державній кримінально-виконавчій службі України (Державній пенітенціарній службі України) підлягає зарахуванню до стажу служби в поліції.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування позивачу до стажу роботи в Національній поліції України стажу служби з 17.09.2013 по 10.08.2015 у Державній кримінально-виконавчій службі (Державній пенітенціарній службі України) та зобов`язання зарахування вказаного періоду служби до стажу служби в поліції на підставі п. 3 ч. 2 ст. 78 Закону України Про Національну поліцію.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій (бездіяльності), з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

За наведеного, позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 17.09.2013 по 10.08.2015 у Державній кримінально-виконавчій службі (Державній пенітенціарній службі України).

Зобов`язати Департамент патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу у Національну поліцію України вислугу років з 17.09.2013 по 10.08.2015 у Державній кримінально-виконавчій службі (Державній пенітенціарній службі України).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 29 листопада 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Департамент патрульної поліції (вул. Федора Ернста, буд. 3,м. Київ,03048, ЄДРПОУ/РНОКПП 40108646)

Суддя Н.В. Друзенко