Справа № 480/7735/22
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 р. Справа № 480/7735/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2023, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска, м. Суми, по справі № 480/7735/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції України в Сумській області

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, в якому просив суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 26.03.2022 № 128 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських РПОП ГУНП в Сумській області" в частині застосування до сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 1 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 28.03.2022 № 102 о/с "По особовому складу" в частині звільнення зі служби в поліції сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 1 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області.

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області з 29.03.2022.

4. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

5. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області та стягнення з Головного управління Національної поліції в Сумській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 а задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що на час початку воєнних дій перебував в офіційній відпустці в Арабській республіці Єгипет за погодженням з керівництвом, у зв`язку припиненням авіасполученням з Україною прибув до Польщі, звідки не міг повернутись до місця служби з об`єктивних причин через брак коштів. Зазначає, що зміст наказу №190 не було доведено керивництвом до відома позивача. Вказує, що його не було ознайомлено ані з наказом про початок службового розслідування, ані з наказом про звільнення. Зазначає, що у зв`язку з порушенням дисциплінарною комісією порядку виклику позивача для надання пояснень, позивач був позбавлений можливості реалізувати своє право на захист.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що було прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства та з дотримання вимог процесуального та матеріального права. Зазначає, що в рамках службового розслідування 11.03.2022, 21.03.2022, 24.03.2022 позивачу в телефонній розмові було повідомлено про необхідність прибути у найкоротший термін для несення служби у місці дислокації. Проте позивач до місця несення служби не повернувся, об`єктивний причин неявки керівництву не повідомив, під час телефонних розмов від надання пояснень категорично відмовився, повідомив, що за місцем дислокації не прибуде.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді поліцейського взводу № 1 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області.

Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 24.03.2022 № 180 «Про призначення та проведення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», призначено проведення службового розслідування за фактом відсутності за місцем несення служби окремих працівників ГУНП в Сумській області, в тому числі повивача.

За результатами службового розслідування 25.03.2022 складено висновок службового розслідування, який затверджено начальником ГУНП в Сумській області. Дисциплінарна комісія встановила, що своїми діями ОСОБА_1 вчинив дисциплінарний проступок, що виразився у невиконанні вимог ч. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію», а тому дійшла висновку про необхідність застосувати до сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 1 роти поліції особливого призначення ГУНП в Сумській області дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Наказом начальника ГУНП в Сумській області від 26.03.2022 № 128 «Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських РПОП в Сумській області» за вчинення вказаного дисциплінарного проступку застосовано до позивача дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.

Даний вид стягнення реалізований наказом начальника ГУНП в Сумській області від 28.03.2022 № 102 о/с «По особовому складу», яким позивача з 28.03.2022 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Вважаючи вищевказані накази відповідача протиправними, а звільнення незаконним, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржувані накази відповідають критеріям правомірності, встановленим в ч. 2 ст. 2 КАС України, а підстав для задоволення позову немає.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Обов`язки поліцейського визначені у ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VІІІ.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Статтею 64 Закону № 580-VIII визначена Присяга працівника поліції.

Згідно ч. 1 вказаної статті Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Відповідно до п. 13 ч. 4 ст. 9 Закону України «Про критичну інфраструктуру» від 16.11.2021 № 1882-IX, до життєво важливих функцій та/або послуг, порушення яких призводить до негативних наслідків для національної безпеки України, належать, зокрема: правопорядок, здійснення правосуддя, тримання під вартою.

Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Стаття 24 Закону № 580-VIII передбачає додаткові повноваження поліції.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 24 Закону № 580-VІІІ у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Отже, аналіз приведених норм права доводить, що працівники поліції мають спеціальний статус, і приймаючи присягу працівника поліції, погоджуються на підвищені вимоги, які пред`являються до працівників поліції при проходженні служби і яких вони повинні дотримуватися.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ст. 19 Закону № 580-VIII).

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

За порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного Статуту).

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного Статуту).

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Частиною 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного Статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України (ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного Статуту).

Відповідно до ст. 15 Дисциплінарного Статуту проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28.11.2018 за № 1355/32807 (далі Порядок № 893).

Колегією суддів встановлено, згідно наказів № 74 о/с від 03.02.2022 та № 93 о/с від 10.02.2022 позивачу надавались відпустки з 07.02.2022 по 26.02.2022 та з 28.02.2022 по 15.03.2022.

Так, у період з 28.02.2022 по 15.03.2022 позивач перебував у щорічній основній оплачуваній відпустці з виїздом до Арабської Республіки Єгипет, що підтверджується витягом з наказу від 10.02.2022 № 93о/с.

Відповідно до рапорту інспектора ВСР УГІ ГУНП в Сумській області майора поліції Олеся Синюка від 21.03.2022 працівниками УПІ ГУНП був здійснений моніторинг, в ході якого було встановлено, що позивач з 06.03.2022 перебуває за кордоном, на території Польщі, від повернення до постійного місця дислокації відмовляється, чим порушує вимоги наказу НПУ від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими».

У зв`язку з вказаними обставинами відповідач прийняв наказ від 24.03.2022 № 180 «Про призначення та проведення службового розслідування».

Позивача 14.03.2022 було повідомлено про необхідність прибути до на територію України до місця постійної дислокації підрозділу в найкоротший термін, про що свідчить акт від 24.03.2022.

Факт відсутності позивача на службі з 16.03.2022 по 24.03.2022 підтверджується матеріалами службового розслідування та не заперечується позивачем.

З акту про відмову надання пояснення від 24.03.2022 вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення в рамках службового розслідування стосовно безпідставної відсутності за місцем несення служби в період з 24.02.2022 по 24.03.2022, однак останні категорично відмовились надати письмові пояснення у зв`язку з небажанням та повідомили, що до місця дислокації не прибудуть.

За результатами службового розслідування та зібраних матеріалів 25.03.2022 складено висновок службового розслідування, який затверджено начальником ГУНП в Сумській області.

Так, згідно висновку службового розслідування, було встановлено, що позивач станом на 25.03.2022 перебував за межами країни у Польщі, у період з 24.02.2022 по 24.03.2022 безпідставно був відсутнім за місцем несення служби без поважних причин, об`єктивних причин неприбуття не повідомив.

Комісією зроблено висновок, що позивач вчинив дисциплінарний проступок, який виразився у невиконанні вимог ч. 3 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану», п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, п. 1 ч. 1 ст. 18, п. 24 ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до п. 1 наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 «Про деякі питання проходження служби поліцейськими на період дії воєнного стану» поліцейські, які перебувають поза місцем несення служби, крім тих, які виконують службові завдання, протягом 1 доби прибути до найближчого органу для реєстрації та постановки на облік, а саме: поліцейським, для яких проїзд у регіон місця проходження служби є неможливим у зв`язку з об`єктивними причинами (тимчасова окупація, повне зупинення транспортного сполучення); поліцейським, які виховують одного або більше дітей віком до 18 років або на утриманні яких перебувають батьки, що потребують стороннього догляду, та виїхали з метою супроводу дітей в евакуацію, та чоловіки (дружини) яких є поліцейськими, військовослужбовцями або особами рядового або начальницького складу служби цивільного захисту, задіяними до виконання службових обов`язків за місцем проходження служби; поліцейським, які мають статус одинокої матері (батька).

Пунктом 3 вказаного наказу визначено, що поліцейські, які не підпадають під перелік осіб, визначених п. 1 цього наказу, зобов`язані невідкладно прибути до органу поліції за місцем несення служби.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України (п. 1 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п. 1 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VІІІ).

Поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості (п. 24 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VІІІ).

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (ч. 2 ст. 24 Закону № 580-VІІІ).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та не спростовано позивачем, що починаючи з 16.03.2022 (після закінчення щорічної відпустки) позивач фактично був відсутній на робочому місці за адресою місця дислокації підрозділу, не вжив заходів щодо прибуття до місця дислокації підрозділу, тобто самоусунувся від виконання службових обов`язків як поліцейського від захисту Українського народу, територіальної цілісності України, здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, що його не було ознайомлено з вимогами наказу Національної поліції України від 10.03.2022 № 190 щодо необхідності термінового прибуття до місця несення служби, оскільки статус поліцейського взагалі не потребував для позивача жодних вказівок щодо подальших дій, достатньо було дотримуватися вимог Закону № 580-VIII, яким прописуються дії поліцейських у ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (ст. 24), та норми поведінки працівника поліції, які закладені у тексті присяги працівника поліції (ст. 64).

Колегія суддів враховує, що позивач ні до місця дислокації підрозділу, ні до будь-якого іншого підрозділу Національної поліції не прибув.

Виїхавши за межі України та залишившись після закінчення щорічної відпустки на території Польщі, позивач не вчинив будь-яких дій, пов`язаних з поверненням на службу в органи поліції.

Ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанцій позивач не надав підтвердження, що він бажав і шукав можливостей потрапити до місця дислокації підрозділу у місті Суми або до найближчого органу поліції для реєстрації та постановки на облік, однак це йому не вдалося. Зокрема, позивачем не вказано коли, за яких обставин він намагався повернутися на територію України, а також за яких обставин йому не вдалося цього зробити.

Між тим, не є обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що у нього не було коштів на виїзд з Польщі до України, оскільки до звільнення позивач перебував на службі в органі поліції та йому виплачувалось грошове забезпечення, позивачем ні в суді першої інстанції ні в апеляційній скарзі не наведено та відповідно не надано доказів, що ним вживалися заходи з отримання коштів для повернення в Україну, але вказані заходи не дали дієвого результату.

Всі вищевказані обставини не переконують суд про наміри позивача виконувати безпосередні функціональні обов`язки поліцейського, в тому числі, і завдань щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України, оскільки військова агресія ще закінчилася, і за встановлених у цій справі обставин Національна поліція і народ України не може розраховувати на позивача, який змозі буде стати на захист країни та на здійснення заходів із забезпечення публічного порядку та безпеки в умовах воєнного стану і надання допомоги цивільним особам в цей період.

Отже, накладене дисциплінарне стягнення є співмірним із виявленим проступком позивача, та є необхідним засобом підтримання службової дисципліни

Посилання апелянта на суттєві порушення процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності також не знайшли свого підтвердження, оскільки всі необхідні та достатні заходи щодо його проведення реалізовано: службове розслідування призначено наказом відповідача від 24.03.2022 № 180 «Про призначення та проведення службового розслідування»; висновок службового розслідування затверджено 25.03.2023, під час проведення службового розслідування комісією вживалися заходи щодо отримання пояснень від позивача шляхом телефонної комунікації, проте такі пояснення надані не були з незалежних від волі відповідача причин, що підтверджується актом про відмову від надання пояснень від 24.03.2022 та письмовими поясненням співробітників відповідача; зміст наказу від 28.03.2022 № 102 о/с, який прийнято за результатами службового розслідування та яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби поліції, доводився позивачу засобами телефонної комунікації та пізніше поштовою кореспонденцією.

Щодо тверджень апелянта з приводу того, що в матеріалах справи відсутні докази належного ознайомлення позивача з наказами відповідача від 24.03.2022 № 180 «Про призначення та проведення службового розслідування», від 26.03.2022 № 128 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських РПОП ГУНП в Сумській області" та висновком службового розслідування від 25.03.2022, колегія суддів зазначає, що Порядок № 893 не містить такого обов`язку з боку відповідача. Про відсутність такого обов`язку відповідача також наголошувалося Верховним Судом у постанові від 12.07.2023 по справі № 200/3459/22.

Більш того, як слушно зауважено судом першої інстанції, позивач не був позбавлений права надати суду пояснення з підтверджуючими доказами про поважність причин відсутності на службі.

Натомість, в ході судового розгляду справи позивачем не надано жодного підтвердження, що він бажав і шукав можливостей потрапити до місця несення служби чи до найближчого органу поліції, однак це йому не вдалося. Так само і не наведено позивачем будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам вчиненого дисциплінарного проступку.

З цих підстав колегія суддів також відхиляє твердження апелянта про позбавлення його права на захист у зв`язку з порушенням дисциплінарною комісією порядку виклику позивача для надання пояснень як такі, що не впливають на встановлені дисциплінарною комісією обставини вчинення позивачем дисциплінарного проступку.

Так, дійсно за правилом ч. 11 ст. 15 Дисциплінарного Статуту в редакції, станом на момент проведення службового розслідування відносно позивача, у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для участі в засіданні комісії. Виклик надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії.

Згідно пояснень відповідача останній не мав можливості надіслати позивачу виклик про надання пояснень рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місця проживання, що зазначена в його особовій справі, у зв`язку з припиненням роботи АТ «Укрпошти» на території Сумської області з 24.02.2022. В подальшому АТ «Укрпошта» в Сумській області відновила роботу з 04.04.2022.

Колегія суддів зауважує, що факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Суми у березні 2022 року (зокрема, в період здійснення службового розслідування відносно позивача) є загальновідомим. Внаслідок збройної агресії рф стосовно України АТ «Укрпошти» була вимушена тимчасово припинити свою роботу в багатьох районах України.

Відтак, невиконання відповідачем вимог ч. 11 ст. 15 Дисциплінарного Статуту щодо виклику позивача для надання пояснень засобами поштової кореспонденції рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського були викликані об`єктивними обставинами та перебували поза волею відповідача і саме по собі не може бути достатньою підставою для скасування наказів, прийнятих у зв`язку з висновками дисциплінарної комісії за результатом службового розслідування.

До того ж, як вказує сам позивач, у спірний період за місцем свого проживання він не перебував, залишався на території Польщі, тому виконання вимог ч. 11 ст. 15 Дисциплінарного Статуту не могло вплинути на можливість надання позивачем пояснень з приводу обставин, що розслідувалися службовою комісією відповідача.

Як зауважив Верховний Суд у постанові від 06.10.2021 у справа № 200/11250/19-а, положеннями пункту 2 розділу IV Порядку № 893 та пункту 7 частини шостої статті 1, частини другої статті 18 Дисциплінарного статуту передбачено саме право поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, ознайомлюватися з висновками службового розслідування та матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, а не обов`язок дисциплінарної комісії пропонувати поліцейському ознайомитися з цими документами (пункт 56 постанови).

Натомість, позивачем не надано жодних доказів, що ним проявлялася належна зацікавленість у доведенні до відома керівництва пояснення причин неможливості термінового повернення до місця дислокації його підрозділу чи хоча б на територію України із зазначенням заходів, що ним вживалися та об`єктивних причин, що позбавили позивача можливості повернутися на службу після закінчення відпустки.

Щодо тверджень апелянта про ймовірні порушення порядку ознайомлення з наказом про звільнення, то колегія суддів, не заперечуючи важливості чіткого дотримання передбаченої законодавством процедури ознайомлення з ним поліцейського, одночасно зауважує, що таке ознайомлення, передусім, має значення для забезпечення права позивача на доступ до суду з метою оскарження такого наказу, проте не свідчать про протиправність самого наказу.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи позивача, про неправомірність наказу з посиланням на порушення встановленого порядку ознайомлення з цим наказом, оскільки такі доводи не спростовують сам факт допущеного позивачем порушення службової дисципліни.

До того ж, з письмових пояснень старшого інспектора з кадрового забезпечення РПОП ГУНП в Сумській області капітана поліції ОСОБА_3 вбачається, що 28.03.2022 в телефонному режимі за допомогою додатка Whats App в гучному голосовому режимі мобільного зв`язку ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом від 28.03.2022 № 102о/с стосовно його звільнення з Національної поліції та надіслано фото наказу для ознайомлення, що підтверджується скріншотом телефонної переписки. 28.04.2022 копії наказів від 26.03.2022 № 128 "Про застосування дисциплінарних стягнень до поліцейських РПОП ГУНП в Сумській області" та від 28.03.2022 № 102 о/с "По особовому складу" було направлено на поштову адресу позивача, зазначену в особовій справі.

З приводу посилань апелянта на порушення відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності колегія суддів додатково зауважує наступне.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постановах від 10.07.2019 у справі № 804/639/18 та від 20.12.2019 по справі № 820/3914/17, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Колегія суддів зауважує, що факт відсутності позивача на службі з 16.03.2022 по 24.03.2022 ним не заперечується.

Натомість позивач посилається на неможливість повернуся в України з Польщі через відсутність грошових коштів.

З пояснень позивача, наданих до суду першої та апеляційної інстанції, колегією суддів не встановлено об`єктивних, поважних причин відсутності позивача на службі у вищевказаний період.

З огляду на викладене вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.02.2023 по справі № 480/7735/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) З.О. Кононенко О.М. Мінаєва