Справа № 461/7993/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 461/7993/23 пров. № А/857/18231/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,

з участю секретаря судового засідання : Ханащак С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 - Воробея Петра Олексійовича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 вересня 2023 року (ухвалене головуючою-суддею Кротовою О.Б., час ухвалення рішення 10 год 07 хв у м. Львові, повний текст судового рішення складено 29 вересня 2023 року) у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання,

в с т а н о в и в :

22.09.2023 Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі - ГУ ДМСУ, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило продовжити строк затримання громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ( АДРЕСА_1 ) (далі - ПТПІ), які незаконно перебувають в Україні, на строк три місяці, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачем було перевищено дозволений строк перебування на території України, чим порушено вимоги п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.2012 (далі - Порядок №150). У зв`язку з відсутністю законних джерел існування та правових підстав перебування на території України, відповідача було затримано та поміщено у ПТПІ. Питання продовження строку неодноразово вирішувалося, а на теперішній час, враховуючи положення ч.11-13 ст.289 КАС України виникла необхідність продовжити строк затримання на три місяці.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача Воробей П.О. подав апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ГУ ДМСУ у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги його доводи з посиланням на інформацію з джерел мережі інтернет, згідно якої посольство республіки білорусь в Україні функціонує у звичайному режимі, дипломатичні відносини між країнами не розірвані. Висновки суду про те, що відповідач не звертався до органів ДМСУ із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не відповідає фактичним обставинам. При цьому зазначає, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 по справі №140/13891/23 позовні вимоги його довірителя були задоволені повністю. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ДМСУ стосовно розгляду його заяви. Крім того, судом першої інстанції було порушено право відповідача на послуги перекладача. Також звертає увагу на те, що на час ухвалення оскаржуваного рішення, попереднє рішення цього ж суду від 26.06.2023 не набрало законної сили.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ДМСУ просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Воробея П.О., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача Горбаня О.В., який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що 30.06.2022 працівниками ГУ ДМСУ був виявлений та затриманий громадянин республіки білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців на території України.

Працівниками ГУ ДМСУ встановлено, що дана особа перевищила дозволений строк свого перебування на території України - більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушила п.2 Порядку продовження строку перебування та проживання або скороченні строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №150 від 15.02.012 (далі - Порядок №150).

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 30.06.2022 по справі №461/3200/22 було вирішено затримати громадянина республіки білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.12.2022 по справі №461/6903/22 продовжено строк затримання відповідача у Волинському ПТПІ на строк шість місяців, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26.06.2023 по справі №461/4995/23 продовжено строк затримання відповідача у Волинському ПТПІ на строк три місяці, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час неможливо забезпечити примусове видворення відповідача, оскільки згідно відповідей начальника відділу захисту прав громадян та юридичних осіб України за кордоном УКЗ ДКС І.Івасишина №71/17-500-97043 від 25.11.2022 та №71/17-500-75166 від 27.06.2023, на території України наразі дипломатичні чи консульські представництва республіки білорусь не функціонують.

Проте, колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, до яких суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.5 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS №005, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом : a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства №3773-VI від 22.09.2011 (далі - Закон №3773).

Правовий та процесуальний режим вирішення питання щодо можливості затримання, примусове видворення відповідної особи, яка нелегально перебуває на території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, врегульовано статтею 30 Закону №3773, Типовим Положенням Про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1110 від 17.07.2033 (далі - Типове положення) та статтями 288, 289 КАС України.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону №3773, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Частиною першою статті 23 Закону №3773 визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Відповідно до ч.1, 2 ст.289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіального органу чи підрозділу, органу охорони державного кордону, органу Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України про державний кордон або про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, до завершення процедури розгляду такої заяви.

Згідно ч.11, 12 ст.289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців. Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Вказані норми узгоджуються із нормами ч.4 ст.30 Закону №3773, якими передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для: - їх ідентифікації, - забезпечення їх примусового видворення, - реадмісії за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вказаний вище перелік підстав для продовження строку затримання є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Водночас, враховує положення ч.13 ст.289 КАС України, у якій надано певне роз`яснення, а саме зазначено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є : 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Тобто, у кожному конкретному випадку, якщо відповідний адміністративний позов про продовження строку затримання іноземця або особи без громадянства подано з метою ідентифікації особи, забезпечення примусового видворення чи реадмісії, повинні братись до уваги конкретні фактичні обставини, які доводять факт того, що особа дійсно не співпрацює під час процедури її ідентифікації; відсутня інформація з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства; відсутні документи, необхідні для ідентифікації особи.

Крім цього, відповідно до п.1 Типового положення, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства : стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України; стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством; затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно п.5 Типового положення, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування не може перевищувати шести місяців з дня фактичного затримання особи. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк чи прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, такий строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Аналіз приведених вище нормативних положень дає підстави для висновку, що підставами позову про затримання чи продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема, з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України, є обставини, які вказують на те, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію : а) ймовірно (за наявності обґрунтованих підстав вважати) буде ухилятися від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; б) або якщо існує ризик його (її) втечі; в) у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що прийняттю рішення про затримання з метою забезпечення видворення за межі території України повинен передувати факт існування процедури примусового видворення або реадмісії.

Також підлягають з`ясуванню підстави, що формують висновок про те, що особа буде ухилятися від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії. Такими підставами є тривалість і причини перебування іноземця або особа без громадянства, наявність документів, наявність коштів, наявність близьких родичів чи знайомих співгромадян, поведінка самої особи, які в сукупності можуть свідчити про те, чи іноземець або особа без громадянства має відкритий (або ж прихований) намір ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, перешкоджати проведенню процедури видворення чи реадмісії.

З матеріалів справи видно, що позивач просить продовжити строк затримання відповідача для досягнення подвійної мети, а саме : затримання з метою його ідентифікації та затримання з метою забезпечення його примусового видворення за межі України.

Щодо продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації, то колегія суддів зазначає наступне.

Як видно з матеріалів справи, працівниками ГУ ДМСУ встановлено перевищення відповідачем перевищено строк свого перебування на території України - більше 90 днів протягом 180 днів, чим порушено п.2 Порядку №150, яким передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України.

Тобто, позивачем визнається той факт, що відповідач прибув в Україну на законній підставі, однак, перевищив строк свого перебування на території України.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що особа відповідача чітко встановлена.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що громадянин республіки білорусь ОСОБА_1 звертався до Управління ДМСУ про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, а також до адміністративного суду з позовною заявою про визнання протиправною бездіяльності Управління ДМСУ, що полягає у відмові у розгляді його заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні та зобов`язання прийняти таку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необгрунтованість вимог ГУ ДМСУ про продовження строку затримання громадянина республіки білорусь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його ідентифікації.

Щодо продовження строку затримання відповідача з метою вжиття заходів щодо його примусового видворення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 30 Закону №3773, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Рішення про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.30 Закону №3773).

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ч.2 ст.30 Закону №3773).

Як визначено ч.4 ст.30 Закону №3773, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Рішення про примусове видворення іноземця або особи без громадянства виконується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, крім рішень, прийнятих органами охорони державного кордону, що виконуються такими органами. Контроль за правильністю і своєчасністю виконання рішення про примусове видворення здійснює орган, який прийняв таке рішення (ч.5 ст.30 Закону №3773).

Водночас, згідно ч.8 ст.30 Закону №3773, положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Частиною першою статті 289 КАС України визначено, що лише за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України.

Отже, важливим є те, що прийняттю рішення про затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення його примусового видворення за межі території України повинен передувати факт існування процедури примусового видворення, в тому числі наявності рішення компетентного органу про примусове видворення.

При цьому, підстави для висновку про те, що особа буде ухилятися від виконання рішення про його (її) примусове видворення або ж перешкоджатиме проведенню процедури видворення, повинні бути обґрунтованими.

Судом встановлено та не заперечується представником позивача, що відносно відповідача відсутнє рішення компетентного органу про його примусове видворення за межі території України, як і відсутня процедура його примусового видворення.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність та необгрунтованість вимог позивача про продовження строку затримання громадянина республіки білорусь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою його примусового видворення за межі території України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та продовження строку затримання відповідача на строк три місяці, з метою вжиття заходів щодо його ідентифікації та примусового видворення.

Відповідно до ст.6 КАС України, ст.ст.27, 29 Конституції України, ч.1 ст.2, ст.5 Конвенції, право кожного на життя та свободу охороняється законом. Життя та здоров`я людини та її свободи є найвищою цінністю Держави, а прийняття судом рішення про продовження строку примусового утримання відповідача (в пунктах утримання) на території України, в якій запроваджено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією РФ, що супроводжується ракетними обстрілами, не є пропорційним та таким, що направлено на дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для життя, здоров`я, свободи названого відповідача і цілям Держави, на досягнення яких спрямовано це рішення (дія).

Надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п.26, ECHR 1999-1), в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожний довід.

Проте, суд першої інстанції не взяв до уваги вищенаведеного, не дослідив повністю наявні у провадженні матеріали справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно п.1 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.11 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.268, 272, 289, 308, 310, 315, 317, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 вересня 2023 року по справі №461/7993/23 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області до громадянина республіки білорусь ОСОБА_1 про продовження строку примусового затримання відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
У зв`язку із перебуванням судді Носа С.П. з 20.11.2023 по 24.11.2023 включно у відпустці та судді Шевчук С.М. з 27.11.2023 по 28.11.2023 включно у відпустці, повний текст постанови складений та підписаний повним складом суду 29.11.2023.