Справа № 200/2962/23
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року справа №200/2962/23

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. у справі №200/2962/23 (головуючий І інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якому просив:

- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №40 від 27 вересня 2022 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п «б» статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року №1р/2020 визнати незаконним та скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 (Список №2) від 20 вересня 2022 року із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів з 01 вересня 1979 року по 19 липня 1982 період навчання в Міському професійно-технічному училищі №39 м. Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника ручного зварювання», з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року період служби в армії; до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий», з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», а також до страхового стажу періоду роботи з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1».

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №40 від 27 вересня 2022 року щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п «б» статті 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 (Список №2) від 20 вересня 2022 року із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів з 01 вересня 1979 року по 19 липня 1982 період навчання в Міському професійно-технічному училищі №39 м. Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника ручного зварювання», з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року період служби в армії; до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий», з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», а також до страхового стажу періоду роботи з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1».

Не погодившись з таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просило скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.03.1990 по 11.10.1990, оскільки дата наказу про звільнення дописано іншим чорнилом, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 17.08.1993 №162.

До пільгового стажу за Списком №1 не враховано період з 26.07.1982 по 22.10.1982 на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, оскільки довідка пільгового характеру від 16.12.2019 №28/84, видана Костянтинівським державним хімічним заводом, підписана ліквідатором, потребує перевірки обґрунтованості видачі документів, або у разі ліквідації підприємства підтвердження рішенням Комісії.

До пільгового стажу роботи за Списком №2 не враховані періоди роботи: - з 17.12.1984 по 16.03.1990 на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури; з 21.02.1991 по 10.04.2000 на посаді «електрозварювальника» в радгоспі «Берестовий»; з 11.04.2000 по 04.08.2001 на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», оскільки не надані довідки пільгового характеру відповідно до п. 20 Порядку №637;

- з 20.02.2007 по 18.05.2008, оскільки довідка пільгового характеру від 04.02.2014 № 9, видана підприємством «Донбасдомнаремонт» більш раніше ніж дата звернення, не відповідає вимогам додатку № 5 пункту 20 Порядку 637: а саме підстава видачі документу не містить повного переліку первинних документів за час виконання робіт за пільговою професією.

Отже, за результатами розгляду заяви від 20.09.2022 ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, та згідно з наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, страховий стаж становить 26 років 08 місяць 15 днів. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 відсутній.

Крім того, позивачем пропущений строк звернення до суду, позовні вимоги стосуються періоду з 28.09.2022 року, тому враховуючи день звернення до суду 26.06.2023 року, що виходить за межі шестимісячного строку, встановленого статтею 122 КАС України.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 20.09.2022 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом №2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 (далі Закон №1058).

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ, а саме, Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області. Відповідно до вищезазначеного Головним управлінням ПФУ у Полтавській області, яким опрацьовано заяву за принципом екстериторіальності, прийнято рішення від 27.09.2022 №40 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах позивачу.

До пільгового стажу не зараховано:

- період роботи з 17.12.1984 - 16.03.1990, оскільки відсутня довідка, підтверджуюча пільговий характер роботи;

- період роботи з 20.02.2007 року по 18.05.2008 року, оскільки довідка № 9 від 04.02.2014 року не відповідає встановленому зразку;

- період роботи з 26.07.1982 року по 22.10.1982 року по довідці № 28/84 від 16.12.2019 року, оскільки неправильно вказано постанову КМУ, необхідно посилатися на постанову №1173 від 22.08.1956 року.

До загального трудового стажу не враховано період роботи з 27.03.1990 року по 11.10.1990 року, оскільки наказ на звільнення дописано іншим чорнилом, тому зазначений період потребує надання уточнюючої довідки.

Поряд із цим, період навчання з 01.09.1979 по 19.07.1982 рр. в Міському професійно - технічному училищі № 39 м. Костянтинівка за спеціальністю електрозварювальник ручного зварювання та період проходження строкової військової служби з 25.10.1982 по 23.10.1984 рр. не взято до розрахунку пільгового стажу, оскільки пільговий стаж на дату подачі заяви не підтверджений в установленому законодавством порядку. До загального страхового стажу період навчання та період проходження строкової військової служби зараховано.

Періоди роботи позивача з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді електрозварювальника та з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді електрозварювальника в СТОВ Імпульс не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки пільгові довідки або рішення Комісії у разі ліквідації підприємства за вищезазначені періоди не надано. До загального страхового стажу вищезазначені періоди роботи зараховано.

Вищезазначене підтверджується копією розрахунку стажу ОСОБА_1 .

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV.

3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-IV розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VIII, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ страховий стаж чоловікам з 25 років до 30 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для чоловіків - при стажі роботи не менше 25 років (за наявності інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-IV з іншого в частині страхового стажу. Перший із цих законів визначав такий стаж у 25 років, тоді як другий - у 30 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020, а не Закону № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

Відповідно до п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б„г статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

В цьому випадку позивач працював до 1 квітня 2015 року на посадах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №40 від 27 вересня 2022 року про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за норами п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 27.03.1990 по 11.10.1990, оскільки дата наказу про звільнення дописано іншим чорнилом, суд зазначає наступне.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно з п. 2.3. Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 162 від 29.07.1993, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 162, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами п.2.8 Інструкції № 162, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Згідно з 4.1 Інструкції №162, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснювався в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників і службовців" (п. 8.1 Інструкції).

Згідно пункту 18. постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС № 656 від 06.09.1973 «Про трудові книжки робітників та службовців» відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Як встановлено судом, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.08.1982 останній працював з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1» (запис 9-10).

Таким чином, доводи відповідача, щодо не зарахування до загального трудового стажу позивача спірного періоду роботи із таких підстав, як дата наказу про звільнення дописано іншим чорнилом є безпідставними, оскільки відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника.

Крім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Помилки в заповненні трудової книжки не можуть нівелювати відомості трудової діяльності та позбавляти права позивача на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого стажу, а відмова відповідача в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу за Списком №1 не враховано період з 26.07.1982 по 22.10.1982 на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, оскільки довідка пільгового характеру від 16.12.2019 №28/84, видана Костянтинівським державним хімічним заводом, підписана ліквідатором, потребує перевірки обґрунтованості видачі документів, або у разі ліквідації підприємства підтвердження рішенням Комісії.

До пільгового стажу роботи за Списком №2 не враховані періоди роботи: - з 17.12.1984 по 16.03.1990 на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури; з 21.02.1991 по 10.04.2000 на посаді «електрозварювальника» в радгоспі «Берестовий»; з 11.04.2000 по 04.08.2001 на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», оскільки не надані довідки пільгового характеру відповідно до п.20 Порядку № 637;

- з 20.02.2007 по 18.05.2008, оскільки довідка пільгового характеру від 04.02.2014 № 9, видана підприємством «Донбасдомнаремонт» більш раніше ніж дата звернення, не відповідає вимогам додатку № 5 пункту 20 Порядку 637: а саме підстава видачі документу не містить повного переліку первинних документів за час виконання робіт за пільговою професією, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_2 (в частині спірних періодів), ОСОБА_1 працював:

- з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, звільнений у зв`язку з призовом до армії (запис 2-3);

- з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури (запис 5-8);

- з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1» (запис 9-10);

- з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий» (запис 13-16);

- з 11 квітня 2000 року по 06 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс» (запис 17-18);

- з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт» (запис 27-28).

Також трудова книжка містить записи про період навчання в Міському професійно-технічному училищі №39 м. Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника ручного зварювання» з 01 вересня 1979 року по 19 липня 1982 року (запис 1), та період служби в армії з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року (запис 4), та що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 та копією диплому серії НОМЕР_4 від 19 липня 1982 року.

Відповідно до пільгової довідки №28/84 від 16 грудня 2019 року, видану Костянтинівським державним хімічним заводом зазначено про пільговий характер роботи за Списком №1 за період з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі.

Згідно пільгової довідки №9 від 11.02.2014 року, видану Колективним спеціалізованим підприємством по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», зазначено про пільговий характер роботи за Списком №2 за період з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт».

Відповіно до архівної довідки №01-24/310 від 12 листопада 2019 року, із додатком довідки про заробітну плату, архівних витягів, особової картки Т-2 видані трудовим архівом Костянтинівського району, зазначено про пільговий характер роботи за Списком №2 за період з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий» (КСП «Берестовий).

Суд звертає увагу, що в даному випадку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Враховуючи, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу, суд дійшов висновку, що у відповідача відсутні підстави їх не враховувати.

Таким чином, суд приходить до висновку, що періоди роботи позивача з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року; з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року; з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року; з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року; з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року мають бути зараховані до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Враховуючи встановлені фактичні обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач набув право на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII, оскільки на час звернення за призначенням пенсії він досяг 55-річного віку та набув необхідний страховий і пільговий стаж.

Щодо доводів відповідача, що позивачем пропущений строк звернення до суду, колегія зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як зазначає позивач у позові, а відповідачі цього не спростували, спірне рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №40 від 27 вересня 2022 року, не було надіслано ані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області ані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, а було отримано 21 червня 2023 року в приміщенні сервісного центру №5 в м. Костянтинівка.

Матеріали справи не містять доказів надіслання та отримання вказаного рішення позивачем.

Також, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який на даний час триває.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Колегія суддів звертає увагу, що кінцевий строк для подання позовної заяви припадав на час дії в Україні воєнного стану.

Отже, враховуючи, що процесуальний строк, який позивачем пропущено, припав на період дії воєнного стану на території України, враховуючи існуючі обмеження та перешкоди, які встановлені під час вказаного особливого правового режиму, колегією суддів встановлено поважність причин пропуску строку звернення до суду, що є підставою для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

При цьому, 30 березня 2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України від 16 березня 2021 року за № 339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ № 25-1).

Зміни, внесені до Порядку № 22-1 на підставі Постанови правління ПФУ № 25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку № 22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Колегія суддів вважає, що аналіз наведених вище положень Порядку № 22-1 зумовлює такі висновки:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п. 4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Отже, з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем у спірних правовідносинах є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Таким чином, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зобов`язаний прийняти рішення про призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про хибність висновку суду першої інстанції про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року №1- р/2020 (Список №2) від 20 вересня 2022 року із зарахуванням до пільгового стажу роботи за Списком №1 періодів з 01 вересня 1979 року по 19 липня 1982 період навчання в Міському професійно-технічному училищі №39 м. Костянтинівка за спеціальністю «електрозварювальника ручного зварювання», з 26 липня 1982 року по 22 жовтня 1982 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському державному хімічному заводі, з 25 жовтня 1982 року по 23 жовтня 1984 року період служби в армії; до пільгового стажу роботи за Списком №2 періодів роботи з 17 грудня 1984 року по 16 березня 1990 року на посаді «електрозварювальника» в Костянтинівському заводі високовольтної апаратури, з 21 лютого 1991 року по 10 квітня 2000 року на посаді «електрозварювальника» в Радгоспі «Берестовий», з 11 квітня 2000 року по 04 серпня 2001 року на посаді «електрозварювальника» в СТОВ «Імпульс», з 20 лютого 2007 року по 18 травня 2008 року на посаді «електрозварювальника ручного зварювання» в Колективному спеціалізованому підприємстві по ремонту металургійних печей та устаткування «Донбасдомнаремонт», а також до страхового стажу періоду роботи з 27 березня 1990 року по 11 жовтня 1990 року в МПМК «Верхньомамонська-1».

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. у справі № 200/2962/23 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. у справі № 200/2962/23 - змінити.

В абзаці третьому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. у справі №200/2962/23 слова «Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області» замінити на «Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області».

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2023 р. у справі № 200/2962/23 залишити без змін.

Повне судове рішення 28 листопада 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко