Справа № 520/25723/23
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 р. № 520/25723/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить суд:

1) Визнати протиправним та скасувати рішення № 30 відділу опрацювання документації № 1 управління з питань виплат головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2023;

2) Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 3 під., 2 пов., м.Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотримане довічне грошове утримання судді у відставці, нараховане ОСОБА_2 відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2020 у справі № 640/553/20 у розмірі 144963,10 грн. та відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі № 520/1391/22 у розмірі 5508386,68 грн.;

3) Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що рішення № 30 відділу опрацювання документації № 1 управління з питань виплат головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2023 є таким, що порушує права позивача на пенсійне забезпечення, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 18.09.2023 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та отримана відповідачем через електронний кабінет, що підтверджується матеріалами справи.

Від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відзив на адміністративний позов не надходив, отже, своїм правом на подання відзиву по адміністративній справі відповідач не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 175 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 08.09.2016 № 1515-VШ та наказу голови Вищого адміністративного суду України від 10.10.2016 № 682-К ОСОБА_2 звільнено з посади судді касаційної інстанції у зв`язку з поданням заяви про відставку та відраховано зі штату Вищого адміністративного суду України з 10.10.2016.

Починаючи з 13.10.2016 ОСОБА_2 отримував довічне грошове утримання судді у відставці, виплату якого здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Києві та в подальшому Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (у зв`язку зі зміною місця проживання).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві при розрахунку стажу для визначення відсоткового розміру щомісячного довічного розміру грошового утримання було зараховано виключно стаж на посаді судді з 11.01.1994 по 30.04.1998, з 04.05.1998 по 01.07.1999, з 02.07.1999 по 30.06.2000, з 01.07.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 12.08.2005, з 15.08.2015 по 31.08.2016, з 01.09.2016 по 10.10.2016 (22 роки 8 місяців 27 днів).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо призначення і виплати ОСОБА_2 , як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання без урахування періодів перебування на прокурорських посадах у прокуратурі Ровенської області, служби в армії та навчання у вищому навчальному закладі, ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 березня 2020 року у справі № 640/553/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020, адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_3 в зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, періоду перебування на військовій службі з 17.11.1972 по 05.11.1974, період роботи на прокурорських і слідчих посадах з 23.07.1979 по 10.01.1994 та половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1975 по 25.06.1979.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, період перебування на військовій службі з 17.11.1972 по 05.11.1974, період роботи на прокурорських і слідчих посадах з 23.07.1979 по 10.01.1994 та половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1975 по 25.06.1979.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві встановити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці, у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 13.10.2016.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 13.10.2016 в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру, з врахуванням раніше виплачених сум.

Вказане рішення виконано Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в частині зарахування ОСОБА_2 стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання, період перебування на військовій службі з 17.11.1972 по 05.11.1974 (1 рік 8 місяців 19 днів), період роботи на прокурорських і слідчих посадах з 23.07.1979 по 10.01.1994 (14 років 4 місяці 19 днів) та половину строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу з 01.09.1975 по 25.06.1979 (1 рік 10 місяців 27 днів), внаслідок чого загальний стаж на посаді судді, що враховується для визначення відсоткового розміру становив 40 років 9 місяців 2 дня, що відповідно до чинного на той час законодавства давало право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 з 13.10.2016 в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Також судом встановлено, що заборгованість, що утворилася внаслідок проведеного перерахунку, не виплачена та наразі обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області (оскільки в січні 2022 року ОСОБА_4 змінив місце проживання та перебував на обліку саме в цьому управлінні) у відповідному реєстрі як невиплачена сума у розмірі 144963,10 грн.

В подальшому, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.022022 у справі 520/1391/22, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, зокрема визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 48 від 11.01.2022 про відмову в проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_3 відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" у розмірі 90 % від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді на підставі довідок, виданих Вищим адміністративним судом України № 44 від 22.12.2021 та № 45 від 22.12.2021, починаючи з 19.02.2020, з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання вказаного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області нараховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці ОСОБА_2 у відповідному розмірі, починаючи з липня 2022 року встановлено новий розмір, але заборгованість, що складається з нарахованої суми довічного грошового утримання за період з 19.02.2020 по червень 2022 року в сумі 5508386,68 грн. не виплачена та наразі обліковується у відповідному реєстрі як невиплачена сума.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

Також судом під час розгляду справи встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 та на момент смерті останнього проживала з ним за однією адресою та була на його утриманні, у зв`язку з чим в серпні 2023 року позивачу призначено пенсію по втраті годувальника.

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю чоловіка, що передбачена додатком до Порядку № 22-1.

Рішенням № 30 відділу опрацювання документації № 1 управління з питань виплат головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2023 позивачу було відмовлено в виплаті недоотриманого довічного грошового утримання судді у відставці після смерті ОСОБА_2 та зазначено, що в матеріалах пенсійної справи відсутні рішення суду щодо заміни позивача ОСОБА_2 на його правонаступника - ОСОБА_1 .

Згідно з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, адресованого Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу О. Шепелюк, ОСОБА_2 має недоотримане довічне грошове утримання судді у відставці, нараховане відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2020 у справі № 640/553/20 у розмірі 144963,10 грн. та рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі № 520/1391/22 у розмірі 5508386,68 грн.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 52 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Відповідно до статті 61 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, для яких спільно з отримувачем цих сум, які є доходом сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 200/10269/19-а, сформульовано висновок про те, що « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч. 1 ст. 52 Закону № 1058-IV та ч. 1 ст. 61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч. 2 ст. 52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

Як вже було встановлено судом вище, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою щодо отримання недоотриманого довічного грошового утримання судді у відставці, нарахованого ОСОБА_2 , в межах шестимісячного строку після отримання свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

Крім того суд зазначає, що абзацами першим та другим пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1) встановлено, що заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

За приписами пункту 1.9 Порядку № 22-1 днем звернення за виплатою недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами (у разі подання заяви через вебпортал - дата реєстрації заяви зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що вказані суми, які є недоотриманою пенсією, яка нарахована за життя ОСОБА_2 і залишилася недоодержаною у зв`язку з його смертю, в силу приписів ч. 3 ст. 52 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", мають передаватися членам його сім`ї, в даному випадку дружині - ОСОБА_1 .

Частинами 1-3 статті 8 КАС України встановлено, що суд при вирішенні адміністративної справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; застосовує принцип верховенства права з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини; звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Принцип правової визначеності є невід`ємним елементом верховенства права, який охоплює такі складові, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав (vestedrights); законні очікування (legitimate) застосування закону до особи, яка не могла знати про його існування (non-retroactivity).

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Ідея передбачуваності (очікуваності ) суб`єктом відносин правових наслідків, правового результату, відображена в практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ): статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-ІУ встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, у справі Salumi Європейський суд наголосив, що дія (наслідки) співтовариства має бути чітко передбачуваною на тих, на кого воно розповсюджується. Далі Суд послався на свої попередні рішення у справі Racke та HauptzollamtMainz (1979), HauptzollamtLandau (1979).

У п.п. 21, 24 рішення від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України», здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. V. Belgium, рішення від 20.11.1995, серія А, № 332, c.21, n.31).

Аналогічна правова позиція щодо права власності особи сформульована Європейським судом з прав людини і у справі Стреч проти Сполученого Королівства (Stretch - United Kingdom, №44277/98, рішення від 24 квітня 2003 року).

Отже, згідно з усталеною прецендентною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Реквеньї проти Угорщини», «Санд Тайме проти Сполученого Королівства», «Коккінакіс проти Греції», «Бесарабська метрополія проти Молдови», однією із вимог, що випливає зі слів «встановлений законом», є вимога передбачуваності.

Поняття легітимності очікувань пов`язується із застосуванням в практиці ЄСПЛ концепції автономного тлумачення, результатом застосування якої є сформульовані ЄСПЛ так звані автономні поняття, одним з яких є поняття «майно» (ст.1 Першого протоколу до Конвенції), про що я також зазначала вище.

Аналіз практики розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, дає можливість зробити висновок, що поняття «майно» та «власність» має досить широке тлумачення й охоплює низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію.

При чому, ЄСПЛ законні очікування розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли ідеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності і саме у зв`язку із автономним поняттям майна і власності.

У справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013 року ЄСПЛ зазначив, що якщо у договірній державі чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, зумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй суб`єктивного права; 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональних сподівань учасників суспільних відносин.

У матеріально-правовому сенсі легітимні очікування суб`єктів мають захищатися від непередбачуваних змін законодавства, яким встановлено відповідний правовий режим (власності, інвестиційної діяльності тощо). У процедурному сенсі легітимні очікування стосуються однакової та послідовної правозастосовної практики уникнення вибіркового правосуддя.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати рішення № 30 відділу опрацювання документації № 1 управління з питань виплат головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 07.08.2023 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 3 під., 2 пов., м.Харків, 61022, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоотримане довічне грошове утримання судді у відставці, нараховане ОСОБА_2 відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.03.2020 у справі № 640/553/20 у розмірі 144963,10 грн. та відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 у справі № 520/1391/22 у розмірі 5508386,68 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.