Суддя: Ситнік Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

судді Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у провадженні № 11-228сап21
за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 11 травня 2021 року № 989/0/15-21 «Про залишення без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 10 лютого 2021 року № 299/1дп/15-21 про притягнення судді Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - рішення ВРП № 989/0/15-21)
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою, у якій зазначала, що рішення ВРП № 989/0/15-21 ухвалене з порушенням пунктів 3, 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII).
На думку ОСОБА_1 , висновок ВРП про наявність у її діях дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), є необґрунтованим та невмотивованим. У її діях відсутній склад зазначеного дисциплінарного проступку, оскільки жодних заяв, клопотань про залучення Полтавської міської ради (далі - Полтавська МР), Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - ДАБІ України) або про вступ прокуратури у цивільних справах № 554/2374/18, 554/3811/18, 554/3649/18 у момент ухвалення рішень про затвердження мирових угод не було подано.
Полтавський апеляційний суд, ухвалюючи судові рішення про скасування ухвал судді ОСОБА_1 щодо затвердження мирових угод, аналізував докази, які були подані Полтавською МР разом з апеляційною скаргою, тобто ті, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції та не могли бути враховані під час ухвалення суддею ОСОБА_1 судових рішень у зв`язку з їх відсутністю у матеріалах справи.
Матеріали дисциплінарного провадження не містять жодних доказів умислу або недбалості в діях судді ОСОБА_1 , що, на її переконання, виключає наявність усіх елементів для кваліфікації її дій як дисциплінарного проступку, передбаченого підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
ОСОБА_1 звертала увагу, що Перша Дисциплінарна палата ВРП неналежно повідомила її про засідання, яке було призначене на 10 лютого 2021 року. Вважала, що про це засідання її слід було повідомити 31 січня 2021 року, проте повідомлення про засідання вона отримала лише 04 лютого 2021 року, тобто з порушенням строків, визначених статтею 30 Закону № 1798-VIII. Оголошення про її виклик на офіційному вебсайті відповідача було розміщене 01 лютого 2021 року, тобто з порушенням десятиденного строку. Однак ВРП, ухвалюючи оскаржуване рішення, цим обставинам не надала належної оцінки.
Крім того, її не було належним чином повідомлено про засідання ВРП в частині розгляду її скарги, призначене на 11 травня 2021 року. Жодних повідомлень на адресу суду, місця проживання судді про призначення розгляду її скарги на 11 травня 2021 року відповідачем не направлено. Розміщення повідомлення про виклик судді на вебсайті, на думку заявниці, є альтернативним способом інформування. 11 травня 2021 року вона повідомила відповідача про неможливість з`явитися в засідання ВРП через тимчасову непрацездатність, проте ВРП не зазначила мотивів віднесення тимчасової непрацездатності до неповажних причин неявки. У такий спосіб, на переконання заявниці, вона була позбавлена права «бути почутою», надати доводи, пояснення, аргументи.
Просила скасувати рішення ВРП № 989/0/15-21.
16 листопада 2023 року постановою Великої Палати Верховного Суду скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП № 989/0/15-21 залишено без задоволення, а рішення ВРП № 989/0/15-21 - без змін.
Велика Плата Верховного Суду зауважила, що оцінка поважності причин неможливості участі судді в засіданні ВРП здійснюється в межах дискреційних повноважень останньої. Заявниця та її представниця втретє не з`явилися на засідання ВРП, а тому відповідач обґрунтовано здійснив розгляд скарги за їх відсутності.
Доводи ОСОБА_1 щодо її неналежного повідомлення про засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП 10 лютого 2021 року Велика Палата Верховного Суду відхилила з тих підстав, що законодавством України, зокрема нормами Закону № 1798-VIII та статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не передбачено можливості здійснення судового контролю за рішеннями чи діями дисциплінарних органів ВРП.
Недоліки як процедурного, так і сутнісного характеру, допущені Дисциплінарною палатою ВРП, не є предметом судового контролю, не можуть бути підставою для скасування судом рішення ВРП, яка має повну юрисдикцію при перегляді рішень її дисциплінарних органів та здатна повною мірою їх усунути, натомість предметом судового контрою, за змістом наведених правових норм, є саме рішення ВРП. У протилежному випадку, надання судом оцінки діям і рішенням дисциплінарних органів ВРП свідчило б про підміну ВРП судом та втручання у її виключні повноваження, а також нівелювало б передбачену Законом процедуру повторного перегляду ВРП дисциплінарної справи в разі скасування її рішення судом (постанова Великої Плати Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 11-2сап21).
Ураховуючи предмет спору у справах № 554/2374/18, 554/3811/18, 554/3649/18, наявні в матеріалах докази щодо правового режиму майна, про яке йшлося в мирових угодах, а також установлені Цивільним процесуальним кодексом України умови затвердження мирової угоди, Велика Палата Верховного Суду визнала обґрунтованим висновок відповідача про те, що ухвалені суддею ОСОБА_1 рішення в цих справах не містять обґрунтування необхідності та можливості затвердження мирових угод поза межами предмета позовних вимог, а відтак погодилася з висновком відповідача про наявність у діях заявниці ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
Суд визнав безпідставними доводи заявниці про відсутність порушення прав та обов`язків Полтавської МР і ДАБІ України. Втручання судді в непередбачений законом спосіб у повноваження органу місцевого самоврядування та органу державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (вирішення питання про права й обов`язки осіб, не залучених до судового розгляду) позбавляло їх можливості реалізувати свої права та обов`язки в цивільному процесі.
З наведеними висновками Великої Палати Верховного Суду не погоджуюся, тому відповідно до статті 34 КАС України висловлюю окрему думку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з вимогами статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статус, повноваження, засади організації та порядок діяльності ВРП визначає Закон № 1798-VIII.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1798-VIII ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Тобто ВРП є публічним органом державної влади, який приймає рішення на виконання пріоритетів судової реформи - відновлення довіри суспільства до українського судочинства, забезпечення в судах верховенства права та незалежності суддів.
ВРП має демонструвати зразкову діяльність державного органу, яка включає в себе дотримання всіх основних принципів реалізації прав і свобод осіб.
Люди покладаються на органи публічної влади в різних сферах повсякденного життя. У багатьох випадках рішення, ухвалені органом публічної влади, суттєво впливають на економічний і соціальний добробут кожної людини. Тому важливо, щоб правові системи передбачали та застосовували принципи, які є ефективними для встановлення та підтримки довіри населення до справедливого й належного функціонування органів публічної влади.
Ефективне публічне адміністрування та зважене ухвалення рішень суб`єктами владних повноважень - основа належного врядування та його складової - концепції належної адміністрації, яким притаманні такі елементи верховенства права, як законність, підзвітність, прозорість, співучасть, об`єктивність, неупередженість, а також демократизм та інституційність.
Принципи належного врядування повинні застосовуватися суб`єктами владних повноважень у їхній діяльності під час вирішення питань щодо виникнення, зміни і припинення суб`єктивних прав та інтересів особи.
Із цією метою Комітетом Міністрів Ради Європи було надано ряд рекомендацій, серед яких, зокрема, є Рекомендація CM/Rec(2007)7 «Щодо належного адміністрування», Рекомендація № R(87)16 «Щодо адміністративних процедур, які стосуються великої кількості осіб», Резолюція (77) 31 «Про захист особи відносно актів адміністративних органів».
Резолюція 77 (31) «Про захист особи відносно актів адміністративних органів», прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 28 вересня 1977 року, до адміністративної процедури відносить п`ять основних складових (принципів):
- право особи бути заслуханою (почутою);
- право доступу до інформації (матеріалів справи);
- право на допомогу та представницькі послуги;
- обов`язок органу інформувати про мотиви свого рішення;
- зазначення засобів правового захисту (оскарження).
Перший принцип, а саме право особи бути заслуханою (почутою), означає, що до того як орган публічної влади ухвалить рішення, яке стосується прав чи інтересів певної особи, їй повинна бути надана можливість висловити свої міркування та надати органу публічної влади інформацію і свої аргументи.
Право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція). Можливість захистити свою позицію сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення чи то суду, чи то будь-якого іншого державного органу.
Безпосередньо право бути почутим (право бути вислуханим) ілюструє наявність прямого, а не опосередкованого зв`язку особи з органом державної влади - суб`єктом владних повноважень, який уповноважений приймати рішення, що можуть стосуватись або стосуються прав особи.
Зазначене право є ключовим принципом «належного врядування» в демократичній державі. У зв`язку із цим доступ до офіційної інформації має важливе значення для надання особам можливості робити відповідні та ефективні подання та пропозиції щодо ухвалення рішень, які зачіпають або будуть зачіпати їхні права чи інтереси.
У тих випадках, коли існує прямий та негативний вплив на права чи інтереси будь-якої особи, її потрібно своєчасно і належно про це поінформувати, щоб вона мала можливість підготувати відповідні звернення. Важливо, щоб особи мали достатньо часу для подання звернень до моменту ухвалення рішення органом публічної влади. Для надання допомоги тим, хто має бажання подати звернення, орган публічної влади повинен забезпечити повне розкриття фактів, аргументів і доказів, а також обґрунтування юридичних підстав для рішення, яке він має намір ухвалити. Особи повинні також мати право відповідати на подання, здійснені органом публічної влади або іншими сторонами. Особи, на яких впливають чи можуть впливати рішення, ухвалені органами публічної влади іншої держави або юрисдикції, повинні без дискримінації мати можливість брати участь і реалізовувати своє право бути почутими в межах відповідної адміністративної процедури, яку проводить орган публічної влади цієї держави або юрисдикції.
Зазначене закріплене і в частині першій статті 5 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію», яка передбачає, що кожен має право на вільне одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
ВРП не є судовим органом держави, однак має характеристики «суду» з точки зору автономного трактування статті 6 Конвенції та під час здійснення своїх функцій може розглядатися як «суд» у змістовному значенні цього терміна при перегляді рішень свого дисциплінарного органу.
Вважаю, що в таких випадках ВРП фактично виконує функцію «квазі-суду», оскільки цей орган наділений Законом № 1798-VІІІ широкими повноваженнями з приводу вирішення питання про призначення судді на посаду, притягнення або відмову в притягненні до дисциплінарної відповідальності судді, звільнення судді з посади, припинення відставки судді тощо.
Законом № 1798-VIII унормовано порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді та порядок і строки повідомлення особи, питання щодо якої має розглядатися ВРП, про призначення засідання ВПР із цього питання.
Згідно з частиною дев`ятою статті 51 Закону № 1798-VІІ розгляд скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді здійснюється в порядку, визначеному статтею 49 цього Закону, частиною першою якої визначено, що розгляд дисциплінарної справи відбувається у відкритому засіданні Дисциплінарної палати, в якому беруть участь суддя, скаржник, їх представники.
Пунктом 3 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII передбачено, що рішення ВРП, ухвалене за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, може бути оскаржене та скасоване, якщо суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП, якщо було ухвалено, зокрема, рішення про залишення рішення Дисциплінарної палати без змін.
Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 30 Закону № 1798-VІІІ особа, питання щодо якої має розглядатися ВРП, повідомляється про такий розгляд не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання, крім випадків, якщо законом не вимагається участь такої особи у засіданні, а також якщо інше не визначено цим Законом.
Особа вважається належним чином повідомленою, якщо повідомлення направлено на адресу її місця проживання чи перебування або на адресу суду чи прокуратури, де така особа обіймає посаду, а за неможливості такого направлення - розміщене на офіційному вебсайті ВРП.
Таким чином, нормами статей 51 та 30 Закону № 1798-VIII на ВРП покладено обов`язок повідомити суддю, питання щодо якого має розглядатися ВРП, про призначення засідання ВПР із цього питання шляхом отримання суддею повідомлення за адресою його місця проживання чи перебування або за адресою суду, де цей суддя обіймає посаду, не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання.
У разі неотримання суддею повідомлення за визначеними адресами - таке повідомлення має бути розміщено на офіційному вебсайті ВРП.
Порушення ВРП процедури розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, яке полягає в невиконанні обов`язку щодо повідомлення судді про призначення засідання ВПР із цього питання у спосіб та строк, визначені статтею 30 Закону № 1798-VIII, законодавцем визначено обов`язковою та безумовною підставою скасування рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, якщо заявник обґрунтовує свою скаргу такою підставою.
ОСОБА_1 у своїй скарзі зазначила,що вона не була належним чином повідомлена про призначене на 11 травня 2021 року засідання ВРП.
Разом з тим ВРП не долучено до матеріалів справи ВРП доказів направлення цих листів та їх отримання ОСОБА_1 або її представником у визначений вимогами статті 30 Закону № 1798-VIII строк, тобто не пізніш як за десять календарних днів до дня засідання ВРП.
Докази про направлення зазначених повідомлень 26 квітня 2021 року представник ВРП надав Великій Палаті Верховного Суду тільки 31 жовтня 2023 року на її вимогу (а. с. 177, 178, т. 2), незважаючи на те, що до початку розгляду справи в суді такі докази гіпотетично мали бути у розпорядженні ВРП. Докази вручення цих повідомлень адресатам представник ВРП не надав.
Доводи ВРП щодо належного повідомлення заявниці про засідання ВРП шляхом розміщення на офіційному вебсайті ВРП повідомлення про засідання ВРП спростовуються тим, що ВРП не доведено наявності передумови такого повідомлення, а саме неможливості здійснення повідомлення в інший спосіб - направлення повідомлення на адресу місця проживання чи перебування ОСОБА_1 або на адресу Октябрського районного суду міста Полтави.
Розглянувши 11 травня 2021 року скаргу судді ОСОБА_1 за її відсутності, будь-яких мотивів, на підставі яких ВРП визнала тимчасову непрацездатність судді ОСОБА_1 неповажною причиною неявки в засідання, ВРП не зазначила.
Надання правової дискреції органам влади у виді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права, і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, та порядок її здійснення з урахуванням законної мети цього заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення Європейського суду з прав людини від 02 листопада 2006 року у справі «Волохи проти України» та від 02 серпня 1984 року у справі «Мелоун проти Сполученого Королівства» (Malone v. United Kindom)).
Не заперечуючи наявності у ВРП дискреційних повноважень щодо оцінки поважності причин неможливості участі судді в засіданні ВРП, слід наголосити, що така дискреція не може бути свавільною, а повинна ґрунтуватися на приписах закону.
Ураховуючи, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення заявниці (відповідно до вимог частин п`ятої та шостої статті 30 Закону № 1798-VIII) про засідання ВРП і представницею судді ОСОБА_1 - адвокатом Іщенко Ю. А. заявлено клопотання про розгляд скарги за їх участі, є підстави для висновку, що у ВРП не було достатніх підстав здійснювати розгляд скарги за відсутності судді ОСОБА_1 та її представника незалежно від причин їх неприбуття на засідання ВРП.
Не пересвідчившись у належному повідомленні заявниці про засідання ВРП, призначене на 11 травня 2021 року, та розглянувши скаргу на рішення дисциплінарного органу за відсутності заявниці та її представника, ВРП фактично позбавила заявницю права на участь у провадженні щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, можливості довести суду переконливість своєї позиції, а відтак порушила її право на справедливий і публічний розгляд її справи.
Заслуговують на увагу і доводи ОСОБА_1 у скарзі щодо неналежного повідомлення про засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП у частині розгляду дисциплінарної скарги відносно неї як судді, яке було призначено на 10 лютого 2021 року.
З рішення ВРП № 989/0/15-21 вбачається, що Октябрським районним судом міста Полтави повідомлення про засідання, призначене на 10 лютого 2021 року, у дисциплінарному провадженні відносно судді ОСОБА_1 було отримано 04 лютого 2021 року, тобто з попущенням десятиденного строку, визначеного статтею 30 Закону № 1798-VІІІ. Оголошення про виклик судді ОСОБА_1 розміщене на офіційному вебсайті ВРП 01 лютого 2021 року, тобто також з порушенням десятиденного строку.
У разі відсутності самої можливості в заявника бути обізнаним про розгляд питання щодо нього та бути присутнім у засіданні ВРП під час розгляду питання, що стосується його прав, обмежується право заявника належним способом захистити свої права, порушується принцип змагальності.
Позиція ВРП про відсутність у ОСОБА_1 обов`язку належного повідомлення (виклику) заявника про засідання при розгляді питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді і покладення такого обов`язку на самого заявника ставить у більш вигідне становище ВРП, тоді як ВРП виступає як суб`єкт, наділений владними повноваженнями, а суддя - як фізична особа.
Значення адекватного реагування на скарги полягає в їх розгляді та відповідній перевірці законності, обґрунтованості та справедливості рішень, дій чи бездіяльності державних органів, у наданні можливості виявити помилки і недоліки правозастосовної діяльності.
Порівняно з іншими процедурами розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних органів забезпечує більшу об`єктивність, більш широкі можливості зацікавлених осіб у відстоюванні своїх інтересів, більшу авторитетність та обов`язковість прийнятого за результатами розгляду скарги рішення.
Заявниця наголошувала, що розгляд питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності без її присутності позбавило її, зокрема, права бути почутою, надати доводи, пояснення, аргументи тощо.
Таким чином, у разі розгляду ВРП питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді, останній має бути повідомлений про засідання, оскільки таке притягнення до відповідальності стосується юридично значимих прав судді, і таке повідомлення, тобто отримання суддею за десять днів до розгляду ВРП інформації про такий, якраз і є однією з гарантій надання судді можливості бути почутою та надати свої заперечення.
Тому вважаю, що скаргу ОСОБА_1 на рішення ВРП № 989/0/15-21 необхідно було задовольнити, а рішення ВРП№ 989/0/15-21 - скасувати.
Суддя О. М. Ситнік