Справа № 620/16110/23
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м. Чернігів Справа № 620/16110/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Соломко І.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

У провадженні Чернігівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) до НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), (далі також В/ч НОМЕР_2 , відповідач) про визнання протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимирі Великого Державної прикордонної служби України, щодо необ`єктивного розгляду звернення ОСОБА_1 від 03.07.2023 та зобов`язання відповідача надати повну інформацію та підтверджуючі документи, щодо бойових завдань, які виконував ОСОБА_1 , під час здійснення заходів національної безпеки оборони, відсічі і стримування збройної агресії за січень-червень 2023 року, зокрема: пошуку, виявлення та знищення диверсійно-розвідувальних груп противника.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що 03.07.2023 звернувся до відповідача із запитом про надання інформації щодо його участі у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за січень-червень 2023 року. Відповідач листом від 15.07.2023 № 22/6141-23 вих надав відповідь, в якій зазначив, що запитувану інформацію надати неможливо у зв`язку з обмеженим доступом. Проте позивач вважає, що вказаний факт відповідачем жодними доказами не підтверджено, тому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати надати позивачу запитувану інформацію.

31.10.2023 ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження(у письмовому провадженні).

Відповідачем подано відзив, у якому заперечував проти доводів позивача та зазначив, що позивачу 15.07.2023 надана вся запитувана інформація, зокрема витяги з книги прикордонної служби та витяги з журналу службово-бойових дій стосовно позивача. Інформація, яка міститься в бойових наказах має гриф з обмеженим доступом, тому її передача третій стороні може призвести до витоку іноземній стороні, що в свою чергу може завдати шкоду обороноздатності, національній безпеці України у сфері безпеки державного кордону.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

03.07.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив з метою судового захисту та відновлення порушених прав, щодо отримання додаткової винагороди за участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, яка визначена у пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України про «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за № 168 від 28 лютого 2022 року, надати на його адресу витяг з книги прикордонної служби або журналу ведення бойових дій про його участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за січень-червень 2023 року. Також просив зазначити період виконання ним бойових наказів з охорони Державного кордону України, номенклатуру бойових розпоряджень, та бойові завдання, що виконувалися під час несення служби з охорони Державного кордону України, зокрема: пошук, виявлення на знищення диверсійно-розвідувальних груп противника. Про прийняте рішення та вжиті заходи просив повідомити його у строки визначені чинним законодавством України (а.с. 6).

15.07.2023 листом № 22/6141-23 вих відповідач з поміж - іншого повідомив, що інформація про місця розміщення бойового завдання, що виконувались особистим складом підрозділом охорони державного кордону НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимирі Великого Державної прикордонної служби України, міститься в наказах та бойових розпорядженнях (наказах), які мають гриф з обмеженням доступом. До листа додано документи: витяг з книги прикордонної служби дванадцятої прикордонної застави (з м.д.п.п. Радуль) четвертого прикордонної комендатури (з м.д. п.п.Любеч) з обліком служби головного сержанта ОСОБА_1 ; витяг з журналу службово бойових дій дванадцятої прикордонної застави (з м.д.п.п. Радуль) четвертого прикордонної комендатури ( з м.д. п.п.Любеч) з інформацією стосовно головного сержанта ОСОБА_1 ; витяг з книги прикордонної служби десятої прикордонної застави (з мд.п.п. Добрянка) третьої прикордонної комендатури (з м.д.п.п. Городня) з обліком служби головного сержанта ОСОБА_1 ; витяг з журналу службово бойових дій десятої прикордонної застави (з мд.п.п. Добрянка) третьої прикордонної комендатури (з м.д.п.п. Городня) з інформаціє стосовно головного сержанта ОСОБА_1 .

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у ненаданні повної інформації на його запит від 03.07.2023, звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 34 Конституції України закріплює, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до частин першої, другої статті 7 Закону від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

За приписами статті 1 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (надалі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом, отриманим або створеним виключно суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та володіти яким у подальшому може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 20 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Своєю чергою, зважаючи на зміст запиту позивача від 03.07.2023, запитувана ним інформація за своєю природою стосується участі позивача у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за січень-червень 2023 року, отже, відповідає ознакам публічної, оскільки вона створена відповідачем в процесі виконання повноважень і знаходиться у його володінні.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що частинами першою і п`ятою статті 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовий формі.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації (частина друга статті 22 Закону №2939-VI).

В силу частини третьої статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 22 Закону № 2939-VІ, у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис.

Таким чином, Законом №2939-VI регламентовано такі варіанти поведінки розпорядника інформації у разі одержання запиту на інформацію: надання відповіді на запит на інформацію у строк, передбачений статтею 20 Закону №2939-VI; прийняття рішення про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію (частини шоста, сьома статті 22 Закону №2939-VI); відмова в задоволенні запиту на інформацію (частини перша, п`ята статті 22 Закону №2939-VI); направлення запиту належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача (частина третя статті 22 Закону №2939-VI).

Однак суд зазначає, що відповідачем не дотримано наведені варіанти поведінки, які регламентовано Законом №2939-VI, оскільки відповідь на запит від 03.07.2023 (отримана 04.07.2023) надана 15.07.2023, тобто не у строк, встановлений статтею 20 Закону №2939-VI; підставу відмови у наданні інформації з обмеженим доступом нормативно не мотивовано.

Посилання відповідача у відповіді від 15.07.2023 № 22/6141-23 вих 334, що інформація про місця розміщення бойового завдання, що виконувались особистим складом підрозділом охорони державного кордону НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимирі Великого Державної прикордонної служби України, міститься в наказах та бойових розпорядженнях (наказах), які мають гриф з обмеженням доступом, у зв`язку з чим надати зазначені відомості не має можливості, суд відхиляє з огляду на таке.

Так, частиною другою статті 6 Закону №2939-VI передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

З аналізу статті 6 Закону України № 2939-VI вбачається можливість розпорядника інформації обмежувати доступ до запитуваної інформації виключно при дотриманні визначених вимог. Тобто, розпорядник у відповіді на запит вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію. Лише тоді дана відмова буде вважатися обґрунтованою та такою, що здійснена у відповідності до норм Закону України № 2939-VI.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у наданні запитуваної інформації із незазначенням, яким саме інтересам може завдати шкоди поширення даної інформації.

Частиною першою статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 75 КАС України).

Відповідно до частини третьої статті 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Окрім наведеного слід зазначити, що постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (частина друга статті 77 КАС України).

Зазначене обумовлює покладення обов`язку доказування на відповідача.

Проте, на виконання вказаних норм, відповідачем не доведено належними та достовірними доказами правомірність своєї поведінки, тобто, що запитувана позивачем інформація відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 6 Закону №2939-VI.

У розумінні частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом встановлено, що відповідачем не надано відповіді по кожному питанню в межах наданих йому законом повноважень та у встановленому законом порядку, що в свою чергу суперечить вимогам Законом України «Про доступ до публічної інформації», яким встановлено обов`язок розпорядника інформації, яким є відповідач, надавати достовірну, точну та повну інформацію.

Суд враховує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення або вчинити певні дії.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 року у справі №826/11251/18.

Згідно статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача при розгляді запиту позивача від 03.07.2023 та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача про надання інформації від 03.07.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково.

Відповідно до статті 139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) при розгляді запиту ОСОБА_1 від 03.07.2023.

Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання інформації від 03.07.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку статей 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 .

Відповідач: НОМЕР_1 прикордонний загін імені князя Володимира Великого Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), АДРЕСА_2 , .

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2023 року.

Суддя І.І. Соломко