Справа № 440/11010/23
Суддя: М.В. Довгопол
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/11010/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Довгопол М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Стислий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту Крячка О.В. щодо звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.06.2023, отриманий у військовій частині 23.06.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 та звільнити його з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем, який мобілізований на військову службу з 24.02.2022 та з 16.06.2022 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 12.06.2023 написано рапорт про звільнення за сімейними обставинами у зв`язку із встановленням його батькові ОСОБА_2 2 групи інвалідності за загальним захворюванням безтерміново. Вказаний рапорт направлено по пошті до військової частини НОМЕР_1 і отриманий нею 23.06.2023, а також додатково направлено через Військову частину НОМЕР_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка також спрямувала його до Військової частини НОМЕР_1 , однак рапорт до теперішнього часу не розглянутий, відповідь на нього не надійшла, що, на переконання позивача, свідчить про допущення Військовою частиною НОМЕР_1 протиправної бездіяльності.

2. Стислий зміст заперечень відповідача

У відзиві на позовну заяву /а.с. 46 - 52/ представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що структурні підрозділи Військової частини НОМЕР_1 , які відповідають за облік вхідних документів, знаходяться на території Донецької області, та не перебувають в с. Новотроїцьке Дніпропетровської області, відтак відповідач не отримував належним чином оформлений рапорт позивача від 12.06.2023 з нотаріально засвідченими копіями документів. Також зауважував, що військовослужбовець відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби має звертатися до свого безпосереднього начальника, тобто командира 1 механізованого взводу, який клопоче по суті рапорту перед командиром 1 механізованої роти, який клопоче по суті рапорту перед командиром 1 механізованого батальйону, який у свою чергу клопоче по суті рапорту командиру військової частини НОМЕР_1 , натомість позивач у копії проекту рапорту, долученій до матеріалів справи, звертається безпосередньо до командира Військової частини НОМЕР_1 , що є порушенням Статуту внутрішньої служби та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Крім того, зазначав, що положення Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затверджена наказом ГШ ЗСУ № 124 від 07.04.2017, регламентують, що рапорт обов`язково реєструється, перевіряється службою діловодства військової частини відповідності інструкції та чинному законодавству.

Поміж іншого, вказував, що позивач не повернувся до місця знаходження підрозділу, тобто не перебуває в строю, тому для розгляду будь-яких документів позивач має повернутися до підрозділу та пройти процедури, передбачені у військовій частині щодо його звільнення, відтак відповідач позбавлений можливості розгляду рапорту позивача до моменту його повернення у військову частину, оформлення його та реєстрації відповідно до вимог законодавства.

3. Процесуальні дії по справі

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 позовну заяву залишено без руху /а.с. 29/.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 41/.

12.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив /а.с. 74 78/, в якій представник позивача заперечував проти доводів, наведених у відзиві, вказуючи, що твердження відповідача про те, що ним не отримано рапорт від 12.06.2023 з доданими документами, не відповідає дійсності, оскільки факт вручення поштового відправлення військовій частині НОМЕР_1 підтверджується долученою до позовної заяви копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, при цьому те, що бригада дислокується у різних місцях країни, не є причиною не отримання, не розгляду рапортів військовослужбовців. Також зазначав, що рапорт на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 подано позивачем обґрунтовано, з урахуванням пп. 2 п. 225 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, форма рапорту про звільнення із ЗСУ жодним документом не визначена. Стосовно посилань відповідача на наявність у позивача статусу особи, що самовільно залишила частину, представник позивача зауважував, що вказані обставини не мають значення для розгляду спору, оскільки позивач не перестав бути військовослужбовцем, а отже має права, в тому числі і на звільнення з військової служби з підстав, передбачених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

ІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваним на військову службу 24.02.2022, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_3 /а.с. 13/.

З 14.06.2022 солдат ОСОБА_1 , призваний за мобілізацією, зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення Військової частини НОМЕР_1 , згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.06.2022 № 167 /а.с. 54/.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2022 № 193 ОСОБА_1 з 10.07.2022 призначений на посаду водія заряджаючого 1 реактивного артилерійського взводу 1 реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 /а.с.63/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.03.2023 № 85 вирішено вважати солдата ОСОБА_1 таким, що вибув до лікувального закладу, у зв`язку із захворюванням з 26.03.2023 до військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 /а.с. 55/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.03.2023 № 90 ОСОБА_1 увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з 31.03.2023 у зв`язку з скороченням штатних посад /а.с. 56/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.04.2023 № 92 солдата ОСОБА_1 повернуто з розпорядження та призначено на посаду гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 з 02.04.2023 /а.с. 57/.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.04.2023 № 102 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків з лікувального закладу з 12.04.2023 /а.с. 69/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2023 № 105 вирішено вважати ОСОБА_1 таким, що вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою з 15 квітня по 14 травня 2023 року /а.с. 60/.

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2023 № 132 та від 11.06.2023 № 162 /а.с. 61 62/ продовжено ОСОБА_1 термін відпустки для лікування у зв`язку з хворобою з 12 травня по 10 червня 2023 року та з 11 червня по 10 липня 2023 року відповідно.

12.06.2023 ОСОБА_1 склав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами (у зв`язку з наявністю у батька ОСОБА_2 інвалідності 2 групи) з часу отримання та реєстрації цього рапорту /а.с. 14-15/.

У додатку до рапорту зазначено: нотаріально завірені документи, а саме: копія паспорту ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копія витягу з реєстру територіальної громади про реєстрацію ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 , копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12 АГГ № 108013, копія військового квитка ОСОБА_1 , копія мобілізаційного розпорядження Крячка О.В.

Рапорт із доданими документами був надісланий позивачем 13.06.2023 засобами поштового зв`язку на адресу с. Новотроїцьке, Новомосковський район, Дніпропетровська область, 51291, що підтверджується описом вкладення /а.с. 21/, фіскальним чеком /а.с. 20/, накладною Укрпошти № 173 /а.с. 22/, та отриманий адресатом 23.06.2023, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, копія якого наявна у справі /а.с. 23/.

Факт отримання Військовою частиною НОМЕР_1 рекомендованого поштового відправлення 173 також підтверджується відомостями щодо відстеження пересилання поштового відправлення, розміщеними на сайті Укрпошти /а.с. 81/, із яких, крім іншого, слідує, що поштове відправлення вручено у м. Покровськ Донецької області (85302).

Також позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з проханням скерувати його рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 наявними засобами зв`язку з огляду на неможливість самостійного подання у зв`язку з перебуванням на лікуванні з наявною травмою та відсутністю у відкритих джерелах фактичної адреси військової частини НОМЕР_1 /а.с. 6/

Листом від 26.06.2023 командир Військової частини НОМЕР_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що рапорт від 12.06.2023 із додатками перенаправлено командиру військової частини НОМЕР_1 за вих. № 7699/юк від 24.06.2023 встановленим порядком /а.с. 24/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.07.2023 № 192 солдата ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини з 11.07.2023 /а.с. 64/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 24.07.2023 № 205 позивача увільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 з залишенням у списках підрозділів у зв`язку з самовільним залишенням частини, якщо військовослужбовці відсутні більше 10 днів, до повернення військовослужбовців у військову частину, з 21.07.2023 /а.с. 65/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 26.07.2023 № 5562 «Про результати службового розслідування» визначено, що факт неповернення з відпустки за станом здоров`я до військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинений в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, солдатом ОСОБА_1 , гранатометником 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , в період з 10.07.2023 по теперішній час підтвердився, та у зв`язку з наявністю в діях солдата ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, копії матеріалів службового розслідування в порядку статті 214 КПК України направити до Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Краматорськ для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування за вищевикладеним фактом /а.с. 66 70/.

У свою чергу, не погодившись із бездіяльністю військової частини А 0536 щодо не розгляду рапорту про звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.06.2023, позивач оскаржив її до суду.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дія воєнного стану була неодноразово продовжена та була чинною на час спірних правовідносин .

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи (абз. 4).

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За приписами абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

ІV. ВИСНОВКИ СУДУ

Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що під час дії воєнного стану підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII передбачена можливість звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи є самостійною підставою для звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, під час дії воєнного стану, за умови, що військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу.

Відповідні положення Закону №2232-XII узгоджуються із Конвенцією про права осіб з інвалідністю, ратифікованою Україною згідно із Законом 16 грудня 2009 року № 1767-VI, статтею 11 якої передбачено, що держави-учасниці вживають, відповідно до своїх зобов`язань за міжнародним правом, зокрема міжнародним гуманітарним правом та міжнародним правом з прав людини, усіх необхідних заходів для забезпечення захисту й безпеки осіб з інвалідністю у ситуаціях ризику, зокрема в збройних конфліктах, надзвичайних гуманітарних ситуаціях та під час стихійних лих.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Матеріалами справи підтверджено, що солдат ОСОБА_1 , який проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , під час перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, яка продовжена наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.06.2023 № 162 до 10 липня 2023 року, надіслав 13.06.2023 засобами поштового зв`язку на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення його з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» за сімейними обставинами (у зв`язку з наявністю у батька ОСОБА_2 інвалідності 2 групи) з часу отримання та реєстрації цього рапорту /а.с. 14-15/.

До рапорту додано, зокрема, копію довідки до акту огляду МСЕК серії 12 АГГ № 108013 /а.с. 17/, згідно з якою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлено другу групу інвалідності з 23.05.2023 безтерміново, а також копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 № НОМЕР_5 /а.с. 16/, із якої слідує, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 .

Таким чином позивачем подано до рапорту належні документи, які підтверджували наявність підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи).

При цьому у рапорті позивачем зазначено про небажання продовжувати військову службу.

Рапорт позивача із доданими документами (поштове відправлення 173) був отриманий відповідачем у м. Покровськ Донецької області 23.06.2023, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення /а.с. 23/, а також відомості щодо відстеження пересилання поштового відправлення, розміщені на сайті Укрпошти /а.с. 81/.

Разом з тим, у розумний строк для розгляду заяв, що стосуються проходження публічної служби, відповідач рапорт ОСОБА_1 від 12.06.2023 не розглянув, наказу за наслідками його розгляду не виніс, жодних повідомлень про результати розгляду рапорту позивачеві не надіслав.

Суд зауважує, що Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не встановлено строк, протягом якого командир військової частини має видати наказ по особовому складу за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби.

Водночас згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

При цьому відповідно до підпункту 3.9.1 пункту 3.9 Інструкції № 124 реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Документи тимчасового зберігання, отримані по СЕВ ОВВ, реєструються виключно в електронній формі.

Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

Документи реєструються лише один раз: вхідні у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створені у підрозділі у день підписання або затвердження.

Отже, з наведених положень вбачається обов`язок реєструвати всі вхідні документи, які надходять на адресу військової частини.

Відтак командир військової частини зобов`язаний щонайменше протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Крім того, враховуючи характер правовідносин щодо проходження військової служби, розгляд рапорту військовослужбовця, що стосується питання звільнення з військової служби, має здійснюватися у найбільш можливі короткі строки.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що не розгляд відповідачем рапорту позивача про звільнення з військової служби, отриманого у червні 2023 року, по теперішній час, явно виходить за межі розумних строків, а відтак свідчить про допущення протиправної бездіяльності.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що ним не отримано належним чином оформлений рапорт позивача, оскільки такі твердження спростовуються наявними у справі документами, які свідчать про отримання відповідачем рапорту позивача із додатками.

Суд також критично оцінює посилання відповідача на те, що позивач всупереч Статуту внутрішньої служби та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у рапорті звернувся безпосередньо до командира Військової частини НОМЕР_1 , а не до свого безпосереднього начальника, тобто командира 1 механізованого взводу, який мав клопотати по суті рапорту перед вищим командуванням.

Так, пунктом 14 Статуту внутрішньої служби, затвердженого Законом від 24 березня 1999 року № 548-XIV, встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Зважаючи на те, що право видавати накази по особовому складу відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, тощо, тобто саме ці посадові особи можуть вирішити питання про звільнення з військової служби, то позивач обґрунтовано звернувся із рапортом безпосередньо до командира військової частини НОМЕР_1 .

Крім того, суд звертає увагу на те, що жодним нормативно-правовим актом не затверджено форму рапорту військовослужбовця про звільнення, тому якщо із поданого рапорту можливо встановити суть порушеного питання, суб`єкт владних повноважень не може посилатися на окремі недоліки його оформлення, в тому числі, щодо дотримання вимог Інструкції з діловодства у Збройних Силах України по оформленню документів.

Стосовно тверджень відповідача про те, що позивач не повернувся до місця знаходження підрозділу, тобто не перебуває в строю, тому для розгляду будь-яких документів позивач має повернутися до підрозділу та пройти процедури, передбачені у військовій частині щодо його звільнення, суд зазначає, що такі доводи є необґрунтованими.

Жодний законодавчий акт не забороняє військовослужбовцю надіслати рапорт про звільнення з військової служби засобами поштового зв`язку та не встановлює перешкод для розгляду такого рапорту військовою частиною. Пункт 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, передбачаючи необхідність подання військовослужбовцем, який бажає звільнитися з військової служби, рапорту та документів, які підтверджують підстави звільнення, не визначає спосіб такого подання, зокрема, безпосередньо у військовій частині.

При цьому Відповідачем не наведено істотних обставин, які б не дозволяли розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби за його відсутності.

Суд зауважує, що в силу вимог пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Таким чином, питання здачі посади та розрахунку вирішується із військовослужбовцем після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження правомірності бездіяльності щодо не розгляду рапорту позивача .

Отже, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту Крячка О.В. від 12.06.2023 щодо звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та задовольнити відповідні позовні вимоги.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Беручи до уваги те, що позивачем подано разом з рапортом усі необхідні документи, які підтверджують наявність підстави для звільнення з військової служби згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, однак суб`єктом владних повноважень не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов, при цьому прийняття рішення за наслідками розгляду рапорту, у тому числі, про звільнення з військової служби належить виключно до компетенції відповідача, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.06.2023 про звільнення його з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» задоволенню не підлягають.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Беручи до уваги те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", доказів понесення інших судових витрат до суду не надав, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 (53-тя окрема механізована бригада імені князя Володимира Мономаха) ( смт. Мирна Долина, Попаснянський район, Луганська область,93321, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 12.06.2023 щодо звільнення з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.06.2023 про звільнення його з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя М.В. Довгопол