Справа № 500/6346/23
Суддя: Баб'юк Петро Михайлович
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6346/23

28 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Баб`юка П.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 91 від 14.04.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 період роботи на посаді дезінфектора міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні з 25.09.2009 по теперішній час;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 з 06.04.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 91 від 14.04.2023 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з не відповідністю наданих на підтвердження наявного трудового стажу довідок додатку № 5. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 09.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

25.10.2023 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що за результатом розгляду документів позивачки, до стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи згідно з довідками №17/ЧН-23 від 27.03.2023 та №17/1059 від 15.03.2023, оскільки вказані довідки не відповідають додатку №5, а саме зазначене посилання на постанову Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, тоді як має бути посилання на постанову Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016; крім того, з 2009 року по 2013 рік позивачка працювала на 0,5 ставки, а отже не була зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, та за період з 01.03.2013 по 07.08.2018 відсутні накази про результати атестації робочих місць. Таким чином, страховий стаж ОСОБА_1 склав 19 років 2 місяці 16 днів. А отже, Головним управлінням 14.04.2023 прийнято правомірне та обґрунтоване рішення №91 про відмову у призначенні пенсії за віком за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідної тривалості страхового та пільгового стажу.

02.11.2023 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. За результатами перевірки наданих позивачкою документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області було встановлено, що страховий стаж позивачки становить 19 років 02 місяці 16 днів. Для підтвердження пільгового стажу позивачкою надано довідки №17/ЧН-23 від 27.03.2023 та №17/1059 від 15.03.2023, однак дані довідки не відповідають додатку №5. З огляду на те, що у позивачки відсутній необхідний загальний стаж для призначення та відсутній необхідний пільговий стаж у розмірі не менше 10 років на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2. Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 14.04.2023 за № 91 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії позивачці.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 06.04.2023 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 14.04.2023 за № 91 відмолено позивачці у призначенні пенсії.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що за результатами розгляду документів, до стажу роботи за Списком №2 не зараховано періоди роботи згідно з довідками №17/ЧН-23 від 27.03.2023 та №17/1059 від 15.03.2023, оскільки вказані довідки не відповідають додатку №5.

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) передбачено, що пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників призначається на умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 ст. 114 Закону №1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Згідно з вимогами ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Аналогічні положення закріплені у статті 48 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до записів трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 , дата заповнення 01.08.1985, у спірний період:

- запис №17 від 25.09.2009 позивач прийнята на 0,5 ставки дезінфектора міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні;

- запис №19 від 03.07.2012 призначена дезінфектором на 0,5 ставки міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні;

- запис №20 від 01.03.2013 призначена дезінфектором міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні на цілу ставку;

- запис №21 від 21.06.2013 призначена дезінфектором міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні на 160 ліжок;

- запис №23 від 01.09.2017 призначена дезінфектором міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні на 130 ліжок;

- запис №24 від 07.08.2018 звільнена за п.5 ст. 36 КЗпП, (переведення працівника на інше підприємство);

- запис №25 від 08.08.2018 прийнята на посаду дезінфектора Збаразької спеціалізованої туберкульозної лікарні №63 філії центру охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України в Тернопільській області.

Відповідно до п.1 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт і професій, посад та показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі- Порядок застосування Списків №383), пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №1) та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників (далі - Список №2), затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, які мали право на пенсію за віком на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи, а зокрема, в період роботи позивачки в спірний період, з 25.09.2009 чинний був Список виробництв, робіт, професій, посад і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36 (з 16 січня 2003 року) та постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 (з 03 серпня 2016 року).

При цьому, посади осіб, які безпосередньо обслуговують хворих в інфекційних відділеннях передбачені розділом ХХІV код КП 24а-2а цього Списку №2.

Відповідно до Наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників закладів охорони здоров`я та соціального захисту населення» від 23.11.1993 №229, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.12.1993 за №198, (який втратив чинність 11.04.2001), посада дезінфектор мала тарифний розряд 10 серед тарифних розрядів середнього медичного персоналу (пункт 3.4 розділу 2).

Згідно з Державним Класифікатором професій (ДК 003-95), затвердженого наказом Держстандарту України від 27.07.1995 р. №257, до категорії молодший медичний персонал відносяться: - молодша медична сестра (санітарка-прибиральниця, санітарка-буфетниця та ін.), КП 5132; - молодша медична сестра по догляду за хворими, КП 5132, - сестра-господиня, КП 4131.

Додатком №2 до листа Міністерства праці України №06/1-4088 від 04.12.1996 відпрацьованого разом з Міністерством охорони здоров`я України, вказується, що до видів діяльності молодшого медичного персоналу, які відносяться до безпосереднього обслуговування хворих в лікувально-профілактичних установах, відділеннях, кабінетах, що передбачено розділом XXIV Списку №2 відносяться: - перев`язка, пересування тяжкохворих з відділень до діагностичних кабінетів, прийомного відділення, до стаціонару тощо; - санітарна обробка хворих, зміна натільної та постільної білизни, санітарно-гігієнічна обробка ван, миття посуду, інструментарію, інвентаря тощо; - безпосередня роздача їжі хворим, індивідуальне годування хворих, - санітарно-гігієнічний догляд за хворими, прибирання палат і допоміжних приміщень у відділеннях.

Вказане цілком відповідає посадовим обов`язкам позивача за посадою дезінфектор та підтверджує шкідливу роботу із речовинами, які негативно впливають на здоров`я людини, яка їх застосовує.

Суд також зауважує, що номенклатурою спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою» від 23 листопада 2007 року №742 передбачена спеціальність медико-профілактична справа, за якою атестуються молодші спеціалісти з медичною освітою, що працюють, зокрема, на посадах інструкторів-дезінфекторів. Професійна назва дезінфектор передбачена розділом Фахівці галузевим випуском 78 Охорона здоров`я Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, що затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року №117, кваліфікаційними вимогами до якої є Повна або базова загальна середня освіта, підготовка на курсах або на робочому місці. Без вимог до стажу роботи. У зазначеному розділі затверджені професійні назви спеціалістів, які належать до середнього медичного персоналу (з неповною вищою медичною освітою, раніше - середньою медичною освітою).

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при ухваленні постанови від 10 жовтня 2018 року у справі №140/2736/16-а (адміністративне провадження №К/9901/18628/18) дійшов висновку, що оскільки посада «дезінфектор» проатестована, то відповідно до п.4.4 Порядку № №383 позивачу мають бути зараховані періоди роботи на посадах дезінфектора та інструктора-дезінфектора за 5 років до проведення атестації та впродовж наступних 5 років після проведення атестації.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку №637 за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Так, у трудовій книжці позивачки чітко відображено роботу у спірний період на посаді, яка міститься у Списку №2 посада, пов`язана з безпосереднім обслуговуванням хворих в інфекційному відділенні.

Пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Довідкою про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 27.03.2023 №17/ЧН-23, виданою Філією Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях, підтверджується, що позивачка дійсно працювала повний робочий день з 08 серпня 2018 року (наказ ЦОЗ ДКВС України від 07.08.2018р. №169/к-тр) на посаді дезінфектора Збаразької спеціалізованої туберкульозної лікарні №63 філії ЦОЗ ДКВС України в Тернопільській області, з 01 квітня 2021 року (наказ Філії ЦОЗ ДКВС України у Чернівецькій, Івано-Франківській, Закарпатській та Тернопільській областях від 01.04.2021року №1/к-тр) переведена на посаду дезінфектора Збаразької спеціалізованої туберкульозної лікарні №63 філії ЦОЗ ДКВС України у Чернівецькій, Івано-Франківській Закарпатській, та Тернопільській областях. За період з 08.08.2018 року по теперішній час виконує свої функціональні обов`язки по посаді повний робочий день і інших робіт не виконувала. Безпосереднє обслуговування хворих на туберкульоз. За професією, посадою 24а ( дезінфектор третього позалегеневого відділення) ( код професії КП 9142), за період 08.08.2018 у по 27.03.2023, складає 04 (чотири) роки 07 (сім) місяців 19 (дев`ятнадцять) днів. Підстава для видачі книги наказів, особиста картка ф.ТІ-2,особливі рахунки 2018-2023. Додаткові відомості: Первинна атестація: наказ №78-ОД від 13.12.2019, простоїв на підприємстві не було.

Довідкою про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №17/1059 від 15.03.2023 виданою Збаразькою виправною колонією №63, підтверджується, що позивачка працювала повний робочий день в Збаразькій виправній колонії №63: з 25.09.2009 по 02.07.2012 працювала на 0,5 ставки дезінфектора міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні; з 03.07.2012 по 29.02.2013 дезінфектором на 0,5 ставки міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні; з 01.03.2013 по 30.05.2013 дезінфектором міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні на цілу ставку; з 21.06.2013 по 30.08.2017 дезінфектором міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні на 160 ліжок; з 01.09.2017 по 07.08.2018 дезінфектором міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні на 130 ліжок. Виконувала розпорядження начальника лікарні по дотриманні санітарно-гігієнічних умов необхідних для лікувально-діагностичної роботи, за посадою дезінфектор міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні, що передбачена Списком №2 розділу XXIV підрозділ охорона здоров`я та соціальна допомога, підстава Постанова КМУ №36 від 16.01.2003 за період з 25.09.2009 по 07.08.2018, 08 років 10 місяців 12 днів. Підстава для видачі: накази, трудова книжка, відомості про нарахування заробітної плати.

Доводи відповідачів щодо не відповідності довідок додатку №5, а саме зазначення посилання на постанову Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року, замість постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року, суд оцінює критично, оскільки довідки містить відомості про роботу позивачки на посаді, яка дає право на призначення пільгової пенсії відповідно до Списку №2, характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Посилання в пільговій довідці №17/1059 від 15.03.2023 Збаразької виправної колонії №63 на постанову КМУ від 16.01.2003р. №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" яка не діяла на час видачі довідки, не є порушенням. Оскільки, в період роботи позивачки в Збаразькій виправній колонії №63, була чинною постанова КМУ від 16.01.2003р. №36 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", яка втратила чинність, внаслідок прийняття постанови КМУ №461, але ця обставина не свідчить про недійсність довідки.

Так, згідно з нормами п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Водночас, суд звертає увагу на те, що відповідачем, у разі наявності сумнівів щодо зайнятості позивача у шкідливих і важких умовах праці, не здійснено своїх повноважень щодо перевірки наданих ним уточнюючих довідок та отримання додаткових документів на підтвердження відомостей у вказаних довідках.

З висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 25.04.2019 в справі №159/4178/16-а, вбачається, що при дослідженні обставин справи (оскарження правомірності відмови пенсійного органу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2) необхідно враховувати ступінь вини позивача у відсутності повного об`єму необхідних для реалізації його прав документів та повноті записів у наявних підтверджуючих пільговий стаж документах, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Щодо посилання відповідача, на те що позивачка з 2009 року по 2013 рік працювала на 0,5 ставки, а отже не була зайнята повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Cписком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, суд виходить з такого.

Як встановлено судом, у трудовій книжці позивачки дійсно містяться записи про те що, з 25.09.2009 по 29.02.2013 позивачка працювала з розрахунку 0,5 посадового окладу на посаді дезінфектора міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні.

Суд наголошує, що підтвердження зайнятості саме повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці є однією з обов`язкових умов при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах. При цьому, таке підтвердження може містити безпосередньо трудова книжка, однак, у разі відсутності в ній таких записів, необхідним є подання уточнюючої довідки підприємства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2019 року по справі №336/3067/17.

Тобто, підставою для призначення пільгових пенсій є не тільки запис у трудовій книжці щодо роботи на підприємстві, а і довідка підприємства, яка уточнює характер роботи з зазначенням періоду роботи, що зараховується до спеціального стажу; професії або посади; характеру виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як вже зазначалося вище, згідно з довідкою №17/1059 від 15.03.2023 виданою Збаразькою виправною колонією №63, підтверджується, що позивачка працювала повний робочий день в Збаразькій виправній колонії №63 на посаді дезінфектора міжобласної спеціалізованої туберкульозної лікарні.

Таким чином, надана позивачем до пенсійного органу довідка підтверджує факт, що позивачка була зайнята саме повний робочий день на роботах із шкідливими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників.

Оцінюючи обґрунтованість доводів відповідача щодо необхідності підтвердження періоду роботи позивача за період з 01.03.2013 по 07.08.2018 атестацією робочого місця, суд виходить з такого.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Так, згідно з статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У разі, якщо не проведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я.

Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Сукупність правових норм, про які йшлося у параграфах 32, 34, 36, 37, 45, 50, 51, 52 цієї постанови дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за не проведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у даній справі).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З вищенаведеного слідує, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.

Разом з тим, на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд вважає, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Тобто, навіть у випадку не проведення атестації робочих місць з вини роботодавця, період роботи повинен бути зарахований до пільгового стажу особи.

Зазначена позиція узгоджується з позицією висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19).

Судом встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області дійшло хибного висновку про відмову позивачці у зарахуванні до пільгового стажу період роботи з 25.09.2009 по теперішній час та призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

За наведених вище мотивів, суд дійшов висновку, що оскаржуване у справі рішення відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 91 від 14.04.2023, є протиправним та підлягає скасуванню, а періоди роботи позивача з 25.09.2009 по теперішній час підлягають зарахуванню до пільгового стажу.

Зважаючи на те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, враховуючи завдання адміністративного судочинства, яке полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя, - з метою повного та належного захисту прав позивача, суд вважає, що ефективний та належним способом захисту порушеного права позивача в даній справі є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 06.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти рішення з урахуванням висновків суду, зазначених у даному судовому рішенні.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання призначити ОСОБА_1 з 06.04.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2, то суд вважає цю вимогу передчасною, оскільки належний орган Пенсійного фонду ще не вирішив питання про зарахування зазначеного періоду роботи позивача до стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

За наведених обставин, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

У свою чергу частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у повному обсязі.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 91 від 14.04.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.04.2023 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: с. Доброводи,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,47341 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769);

- Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження/місце проживання: вул. Хмельницьке шосе, 7,м. Вінниця,Вінницька область,21101 КОД );

Головуючий суддя Баб`юк П.М.