Справа № 380/15649/22
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 рокусправа № 380/15649/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І. розглянувши за правилами срощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління служби Судової охорони у Львівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління служби Судової охорони у Львівській області (80380, Львівська область, Львівський район, с. Малехів, вул. Лесі Українки, 51; ) з вимогами:

- визнати протиправними дії Територіального управління служби Судової охорони у Львівській області щодо відмови у видачі наказів та нарахуванні і виплаті ОСОБА_1 додаткової щомісячної допомоги в розмірі до 30000 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейських та їх сімей під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Територіальне управління служби Судової охорони у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову щомісячну грошову допомогу в розмірі 30000 гривень відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» з 24.02.2022 по закінчення воєнного стану.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач з 24.02.0222 протиправно не виплачував йому як співробітнику Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». На переконання позивача, бездіяльність відповідача щодо виплати йому вказаної винагороди порушує принцип дії нормативно-правового акта в часі та взяті на себе державою зобов`язання, які не можуть ставитися в залежність від наявності бюджетних асигнувань. Наведене і зумовило позивача звернутись до суду за судовим захистом. Просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою від 07.11.2022 судом залишено позовну заяву без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня одержання цієї ухвали для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто вказані недоліки.

Ухвалою від 30.11.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 30.11.2022 провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 260/3564/22.

08.12.2022 за вх.№77125 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що для видання наказу про виплату співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби та ТУ ССО у Львівській області відповідних коштів на її виплату за фондом оплати праці співробітникам. Оскільки бюджетні асигнування на виплату вказаної додаткової винагороди ТУ ССО у Львівській області як розпоряднику бюджетних коштів нижчого рівня не виділені, то останнє позбавлене можливості й повноважень щодо здійснення таких виплат. Наведене, за доводами відповідача, свідчить про недопущення ним бездіяльності щодо виконання постанови Кабінету Міністрів України №168. За таких обставин, вважає, що дії відповідача є такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

14.06.2023 за вх.№13044ел від представника Державної судової адміністрації надійшли пояснення на позовну заяву.

17.10.2023 за вх.№78629 від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 19.10.2023 провадження у справі поновлено.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

Позивач, ОСОБА_1 є співробітником Територіального управління Служби судової охорони Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області, обіймає посаду контролера ІІ категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2

Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення за період з лютого 2022 року по серпень 2022 року, позивачу не виплачувалася додаткова винагорода відповідно до Постанови №168.

Листом Територіального управління від 16.08.2022 у відповідь на заяву позивача повідомлено, що в затвердженому ДСА України кошторисі на 2022 рік та, відповідно, кошторисах Територіальних управлінь Служби судової охорони видатки на виплату додаткової винагороди, встановленої Постановою №168, не передбачені, у зв`язку із чим виплата додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони з 24.02.2022 року не проводилася. Зазначено, що накази Територіального управління про виплату співробітникам додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, будуть видані після надходження відповідних бюджетних асигнувань.

Змістом спірних правовідносин є невиплата позивачеві з 24.02.2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.7 ст.161 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року №1402-VIII, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1402-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із ч.2 ст.165 Закону №1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України на рівні не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Частиною третьою цієї ж норми передбачено, що співробітникам Служби судової охорони гарантується інший соціальний захист в обсягах та порядку, передбачених Законом України "Про Національну поліцію" для поліцейських, за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування Служби судової охорони.

Відповідно до абзацу другого п.2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони» від 03.04.2019 року №289, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі постанова №289), порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується Державною судовою адміністрацією.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 року №384, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 384), грошове забезпечення співробітникам Служби (далі співробітники) визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби, інтенсивності та умов служби, почесного звання, спортивного звання.

Згідно з п.10 розділу І Порядку №384 грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, строк якого продовжувався та діє на час ухвалення рішення.

Водночас, приписами абзацу першого п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (у первісній редакції, далі Постанова №168) визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом другим цієї ж норми передбачено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

При цьому, до Постанови №168 неодноразово вносились зміни, зокрема, Постановами Кабінету Міністрів України №217 від 07.03.2022 року, №350 від 22.03.2022 року, №400 від 01.04.2022 року, №754 від 01.07.2022 року, №793 від 07.07.2022 року, №1066 від 27.09.2022 року, №1146 від 08.10.2022 року.

Однак, зміни, які стосуються спірних правовідносин, були викладені саме у Постанові Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. №168» від 07.07.2022 року №793.

Так, вказаною постановою були внесені зміни до Постанови №168, а саме у пункті 1 в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць».

Окрім того, доповнено постанову №168 пунктом 2-1 такого змісту: «Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».

Відповідно до п.2 Постанови №793 вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022 року.

Як наслідок, суд звертає увагу, що первинна редакція абзацу першого п.1 постанови №168 у розрізі даного спору зазнала змін в частині суми додаткової винагороди, а також порядку її нарахування та виплати, з 24.02.2022 року.

Відтак, на час розгляду спору норми, які стосуються даного спору мають наступну редакцію.

Згідно з п.1 Постанови №168 (в чинній редакції) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Пунктом 2-1 Постанови № 168 (в чинній редакції) передбачено установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Пунктом третім Постанови № 168 (в чинній редакції) встановлено Міністерству фінансів опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що на період дії воєнного стану, співробітникам Служби судової охорони, у тому числі позивачу, Постановою №168 передбачена виплата додаткової винагороди.

Проте, позивачу за період проходження служби під час дії воєнного стану не виплачувалася додаткова винагорода відповідно до Постанови №168 та не видавалися накази Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області про її виплату,

Вказане сторонами не заперечується.

Водночас, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168» від 20.01.2023 року №43 з числа осіб, які мають право на отримання додаткової винагороди виключено співробітників Служби судової охорони.

Вказана постанова набрала чинності 21.01.2023 року.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

У постанові від 21.09.2023 року у справі №260/3564/22 Великою Палатою Верховного Суду зроблені наступні висновки: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що зміст внесених постановою КМУ № 793 змін до постанови КМУ № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця. Велика Палата Верховного Суду відхиляє посилання скаржника на те, що розмір додаткової винагороди з 24 лютого 2022 року слід визначати з розрахунку до 30 000 грн, пропорційно в розрахунку на місяць, а не 30 000 на місяць, як вважає суд першої інстанції, оскільки в подальшому це може призвести до правової невизначеності щодо розміру додаткової винагороди при нарахуванні та виплаті згідно рішень судів. Системний аналіз пункту 2-1 постанови КМУ № 168 (у редакції постанови КМУ № 793) свідчить, що наявність у ДСА України права встановлювати «порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги» не є тотожним праву встановлювати «розміри додаткових винагород».

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України, встановлених обставин справи, а також правових висновків Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови №168.

При цьому, зазначена бездіяльність відповідача призвела до порушення права позивача на її отримання.

Оцінюючи доводи відповідача суд звертає увагу, що відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати згаданої винагороди не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005 у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У постановах від 18.12.2018 року у справі №820/4619/16 та від 14.03.2019 року у справі №820/660/17 Верховний Суд зазначив наступне: «Відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати допомоги не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог».

У постанові від 21.11.2018 року у справі №824/166/15-а Верховний Суд зазначив, що держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.

Беручи до уваги згадані висновки, суд вважає за необхідне зазначити, що реалізація особою права пов`язаного з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Суд звертає увагу, що додаткова винагорода, яку позивач просить нарахувати та виплатити, чітко передбачена Постановою №168.

Відтак, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не було нараховано та виплачено позивачу вказаної винагороди за згаданий період, а тому позовні вимоги у цій частині є підставними та обґрунтованими.

При цьому, інші твердження відповідача не беруться судом до уваги, з огляду на встановлені обставини.

З огляду на викладене, бездіяльність відповідача з приводу не нарахування та невиплати позивачу додаткової щомісячної винагороди за період з 24.02.2022 не відповідає критерію правомірності передбаченому п.1 ч.2 ст.2 КАС України.

Як наслідок, підлягають задоволенню також і вимоги щодо спонукання до вчинення дій.

Відтак, адміністративний позов підлягає задоволенню у цій частині.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області щодо невидачі наказів про нарахування додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, суд зазначає наступне.

Судовому захисту підлягає лише порушене право. У даному випадку порушене право позивача полягає у невиплаті йому додаткової винагороди, яке і підлягає судовому захисту шляхом зобов`язання нарахувати та виплатити таку грошову допомогу. При чому прийняття відповідного наказу (наказів) є механізмом реалізації права позивача на отримання грошової допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

За результатами розгляду зразкової справи №260/3564/22, цю справу необхідно визнати типовою, тому відповідно до приписів ч.3 ст.291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення суд враховує правові висновки Верховного Суду, згідно яких належним способом захисту порушеного права позивача суд визначив визнання протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони щодо не нарахування і невиплати позивачеві з 24.02.2022 року додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони нарахувати і виплатити таку винагороду, починаючи з 24.02.2022 року.

Водночас позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невидачі наказів про нарахування та виплату позивачеві додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, та зобов`язання видати такі накази, задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

При цьому, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Суд враховує, що саме на відповідача, за наявності законних підстав, покладається обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168; винесення відповідних наказів є його дискреційним повноваженням.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовуються позивачу пропорційно до задоволених вимог за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління служби Судової охорони у Львівській області (80380, Львівська область, Львівський район, с. Малехів, вул. Лесі Українки, 51; ) області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Львівській області щодо не нарахування і невиплати ОСОБА_1 з 24.02.2022 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Львівській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000,00 грн на місяць (за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця), за період з 24.02.2022.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Територіального управління служби Судової охорони у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна