Справа № 580/3387/23
Суддя: Алла РУДЕНКО
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року справа № 580/3387/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Руденко А. В., розглянувши у письмовому провадженні в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2023 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач 1), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу суми грошової компенсації за неотримане речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на день звільнення зі служби 13.01.2023;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу суми грошової компенсації за неотримане речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на день звільнення зі служби 13.01.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що проходив військову службу в Звенигородському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки та був звільнений наказом від 13.01.2023 № 16. 20.12.2022 подав рапорт начальнику четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виплати грошової компенсації за неотримане речове майно за період служби. Однак, відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу суми грошової компенсації за неотримане речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на день звільнення зі служби 13.01.2023.

Відповідач 1 проти позову заперечив. 07.06.2023 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач не надав рапорт (заяву) про грошову компенсацію за неотримане речове майно до ІНФОРМАЦІЯ_2 до видання наказу про звільнення з військової служби згідно з Порядком отримання компенсації за недоотримане речове майно. Рапорт надійшов до Черкаського ОТЦК та СП лише 17.01.2023, тобто через 4 дні після виключення його зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

З вказаних підстав просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 12.05.2023 суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою від 03.10.2023 суд залучив до участі в адміністративній справі №580/3387/23 в якості співвідповідача Звенигородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (відповідач 2).

З`ясувавши доводи учасників справи, викладені у заявах по суті, дослідивши подані письмові докази, суд встановив таке.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у Звенигородському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до витягу із наказу начальника Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) від 13.01.2023 № 16 ОСОБА_1 , звільненого на підставі наказу Командира військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 04.01.2023 № 3 відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», звільнено з військової служби у відставку за п. «а» (за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі). З 13.01.2023 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Компенсації за неотримане речове майно серед вказаних у наказі від 13.01.2023 № 16 виплат не зазначено.

Позивач звернувся до начальника 4 відділення Звенигородського РТЦК та СП із рапортом від 20.12.2022, в якому просив клопотати перед вищестоящим командуванням про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно за період служби.

Того ж дня вказаний рапорт позивача був погоджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рапортами вказаних посадових осіб (а. с. 9).

Також із зазначеного рапорту вбачається, що на ньому стоїть відтиск штампу із датою реєстрації вхідної кореспонденції « 20.12.2022» № 2787/1. При цьому, вказаний відтиск штампу був перекреслений та поряд проставлений новий відтиск штампу із датою реєстрації вхідної кореспонденції « 17.01.2023».

14.02.2023 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив видати довідку-розрахунок компенсації за неотримане речове майно за період служби.

Того ж дня позивач подав заяву до відповідача 1, в якій просив розібратися з невірним складанням наказу від 13.01.2023 № 16 ІНФОРМАЦІЯ_1 , де було не вказано пункт про виплату грошових коштів за невикористану форму (неотриману).

Листом від 09.03.2023 № 6/1/191 відповідач 1 повідомив, що порушень при складанні вказаного наказу не виявлено, оскільки на момент складання наказу про виключення позивача зі списків особового складу четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 була відсутня інформація про наявність (відсутність) заборгованості по речовому майну.

Листом від 10.03.2023 № 6/11/116 відповідач 1 повідомив, що довідка-розрахунок на компенсацію за неотримане речове майно надається тільки на підставі рапорту військовослужбовця перед звільненням. Також зазначив, що від позивача рапорту на виплату відповідної компенсації до відповідача не надходило.

Позивач звернувся до відповідача 1 із заявою від 07.03.2023, в якій просив видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі при звільненні в запас (у відставку) та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вважаючи порушеними свої права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-ХII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011- ХII). Крім того вказаний Закон врегульовує порядок продовольчого та речового забезпечення військовослужбовців, а також грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Статтею 1 Закону №2011-ХII визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону №2011-ХII визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону №2011-ХII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 (далі Порядок №178).

Згідно з п. 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Відповідно до п. 3 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі звільнення з військової служби.

Пункт 4 Порядку №178 встановлює, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Згідно з п. 5 Порядку №178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Отже, військовослужбовцям гарантується грошова компенсація за не отримане речове майно у разі звільнення з військової служби за цінами, встановленими на 01 січня поточного року.

Вказані вище гарантії реалізуються на підставі заяви (рапорту) військовослужбовця, наказу командира (начальника) військової частини та довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої передбачена додатком до Порядку №178.

При цьому, суд врахував, що відповідач 1 повідомив позивача листом від 09.03.2023 № 6/1/191 про те, що на момент складання наказу про виключення останнього зі списків особового складу четвертого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 була відсутня інформація про наявність (відсутність) заборгованості по речовому майну. Відповідна інформація відображається у довідці про вартість неотриманого речового майна. Вартість неотриманого речового майна не була порахована, оскільки до відділення забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_2 завчасно не надійшов рапорт від позивача про виплату компенсації за неотримане речове майно.

Враховуючи вказані приписи суд вбачає, що відповідач не перевірив речове забезпечення позивача за період його служби, кількість і види неотриманого речового забезпечення та, як наслідок, не перевірив дотримання його права на грошову компенсацію при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із рапортом від 20.12.2022, в якому просив клопотати перед вищестоящим командуванням про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно за період служби.

Того ж дня вказаний рапорт позивача був погоджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рапортами вказаних посадових осіб (а. с. 9).

Зі змісту рапорту позивача від 20.12.2022 вбачається наявність відтиску штампу із датою реєстрації вхідної кореспонденції « 20.12.2022» № 2787/1. Вказаний відтиск штампу перекреслений та поряд проставлений новий відтиск штампу із датою реєстрації вхідної кореспонденції « 17.01.2023».

Отже відповідачі в ході судового розгляду справи не спростували того, що рапорт позивача від 20.12.2022 був поданий останнім 20.12.2022, тобто до прийняття наказу про його звільнення та виключення зі списків особового складу частини. Також відповідачі не обґрунтували, чому вхідний штамп на рапорті позивача із датою реєстрації вхідної кореспонденції « 20.12.2022» № 2787/1 закреслено.

Дата подання зазначеного рапорту саме 20.12.2022 підтверджується тим, що того ж дня, а саме 20.12.2022 вказаний рапорт позивача був погоджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , що підтверджується рапортами вказаних посадових осіб.

При цьому, суд на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України врахував висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі ВС), викладені у постанові від 30 липня 2020 року у справі № 820/5767/17 щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Так, Верховний Суд зазначив, що застосовування в пункті 3 Порядку № 178 словосполучення «у разі звільнення з військової служби», а не, наприклад, «при звільненні з військової служби», дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу). Таким чином військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно. На користь вказаного висновку свідчить те, що в пункті 4 Порядку № 178 передбачено застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постанові від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18.

Отже, за позивачем після звільнення зі служби зберігається право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно та він має право звернутися за нею як рапортом, так і заявою.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки належні, достовірні та допустимі докази нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно, як і відсутності на це права позивача, відсутні, суд дійшов висновку, що відповідач 2 допустив протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати спірної компенсації, тому наявні підстави для визнання протиправною його бездіяльності щодо відмови у нарахуванні та виплаті спірної компенсації.

З метою прийняття законного та обґрунтованого рішення суд врахував правову позицію ВС у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 815/5826/16 щодо застосування вказаних норм права у подібних правовідносинах:

«…53. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в серпні 2016 року від військової частини НОМЕР_1 , позивач отримав компенсацію за неотримане речове майно за період з 30.10.2002 по 25.07.2014 включно, що не заперечується сторонами, однак нарахування цієї компенсації проведено на підставі довідки №5 від 08.06.2015, яка складена відповідачем за цінами на предмети речового майна станом на 01.01.2015, що не відповідає вимогам пункту 5 Порядку №178, яким визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої станом на 1 січня поточного року.

54. Отже, як вірно встановлено судами попередніх інстанцій, з боку військової частини НОМЕР_1 порушено право позивача на отримання цієї компенсації виходячи із закупівельної вартості такого майна станом на 1 січня року, в якому проведено виплату, а саме 2016 року.

55. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.08.2019 по справі №2040/7697/18 та в постанові Верховного Суду від 14.11.2018 по справі №809/1488/16.».

При цьому, суд врахував, що відповідно до пункту 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Враховуючи, що позивач проходив військову службу в Звенигородському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки та те, що спірна грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби, суд дійшов висновку, що саме Звенигородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки є належним відповідачем у цій справі та саме цього суб`єкта владних повноважень необхідно зобов`язати вчинити певні дії.

Отже, для належного та повного захисту порушеного права позивача наявні підстави зобов`язати відповідача 2 нарахувати і виплатити позивачу суми грошової компенсації за неотримане речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на день звільнення зі служби 13.01.2023.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в частині позовних вимог до Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки. У задоволенні позовних вимог до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки слід відмовити.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 536 грн 80 коп.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суми грошової компенсації за неотримане речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на день звільнення зі служби 13.01.2023.

Зобов`язати Звенигородський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (20202, Черкаська обл., місто Звенигородка, пр. Шевченка, будинок 63; ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суми грошової компенсації за неотримане речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на день звільнення зі служби 13 січня 2023 року.

У задоволенні позовних вимог до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Звенигородського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (20202, Черкаська обл., місто Звенигородка, пр. Шевченка, будинок 63; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційного суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Алла РУДЕНКО