Справа № 200/6801/23
Суддя: Шувалова Т.О.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

29 листопада 2023 року Справа №200/6801/23

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Шувалова Т.О., розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін заяву приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про забезпечення позову (подану до пред`явлення адміністративного позову) до Міністерства юстиції України про скасування наказу про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни,-

ВСТАНОВИЛА:

27 листопада 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла заява від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про забезпечення позову до Міністерства юстиції України про скасування наказу про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни, в якому заявниця просить суд:

- зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 №2693/7 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 .

Одночасно з заявою про забезпечення позову заявниця просить суд звільнити її від сплати судового збору обґрунтовуючи тим, що вона проживала і працювала в м. Маріуполі Донецької області до 24.02.2022 року. У зв`язку з воєнними діями у місті Маріуполі Донецької області усе нерухоме майно заявниці було знищено. На теперішній час вона є внутрішньо переміщеною особою, матір`ю багатодітної сім`ї та знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

При вирішенні питання про звільнення позивача від сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Враховуючи матеріальне становище ОСОБА_1 , що убачається з наданої інформаційної довідки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених заявнику доходів та утриманих з нього податків за період з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал 2022 року, наявності у заявниці статусу члена багатодітної сім`ї, що підтверджується посвідченням від 05.07.2023 серії НОМЕР_1 , суд доходить висновку про доцільність задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання заяви.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи приписи статті 154 КАС України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову (поданої до пред`явлення адміністративного позову) заявниця зазначає, що з 27.10.2020 до 19.05.2023 вона здійснювала діяльність приватного виконавця виконавчого округу Донецької області за адресою: 87526, Донецька область, м. Маріуполь, пр-т Перемоги, 103, приміщення 101. Після початку бойових дій на території міста Маріуполя Донецької області, вона виїхала з міста 16.03.2022. Документи виконавчих проваджень вивезти з м. Маріуполя не передбачалось можливим, тому вони залишились в офісі приватного виконавця і їх подальша доля їй не відома. 19.05.2023 заявниця змінила виконавчий округ Донецької області на виконавчий округ Одеської області. Усі виконавчі провадження, які були у неї на виконанні, продовжують виконуватися відповідно до вимог діючого законодавства.

Про існування наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 № 2693/7 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого органу Одеської області, 26.11.2023 дізналась випадково з Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Підставами прийняття цього наказу вважає скаргу від 04.08.2023 від представника боржника ОСОБА_2 адвоката Чеховської Д.Р. по виконавчому провадженню №65317471 за результатами розгляду якої Міністерством юстиції України встановлено порушення нею, як приватним виконавцем, вимог підпункту 1 пункту 102 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує на те, що нею вчинялись усі можливі процесуальні дії по виконавчому провадженню, у відповідності до норм чинного законодавства.

Заявниця зазначає, що має намір звернутися до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом про оскарження акту індивідуальної дії: наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 № 2693/7 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого органу Одеської області ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначає, що ввeведення в дію наказу Міністерства юстиції України №2693/7 від 24.11.2023 про зупинення діяльності приватного виконавця унеможливлює, з дня внесення інформації про зупинення до Єдиного реєстру приватних виконавців України, здійснення діяльності приватного виконавця, що порушує не тільки права приватного виконавця на працю, але й права сторін виконавчого провадження (боржників та стягувачів). В результаті введення в дію зазначеного наказу стягувачі позбавляються права на пред`явлення виконавчих документів до виконання, на повернення виконавчих документів за своєю заявою, на отримання коштів від приватного виконавця, стягнутих в результаті виконавчих дій. Права боржників порушуються в частині відсутності можливості погашення заборгованості та закінчення виконавчого провадження, припинення заходів примусового виконання, зняття арешту з майна та коштів та ін.

Зазначений наказ, який є предметом заяви про забезпечення позову, на думку заявниці, прийнятий з політичних мотивів як помста за її заяву до ДБР про притягнення до кримінальної відповідальності Міністра юстиції України, його профільного заступника та низку інших високопосадовців Мін`юсту за вчинення дій, спрямованих на допомогу державі агресору.

Також заявниця обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що високопосадовці Міністерства юстиції України ініціювали відносно неї низку скарг та на підставі однієї зі скарг зупинили її діяльність як приватного виконавця.

Заявниця вказує, що на даний час відбувається процес виборів на посаду голови Асоціації приватних виконавців України та високопосадовці Міністерства юстиції України були впевнені, що вона збирається подавати свою кандидатуру на цю посаду, тому вважає, що зупинення діяльності було вчинено з метою позбавлення її можливості балотуватись на відповідну посаду.

На думку заявниці, наказ Міністерства юстиції України відносно неї прийнятий з політичних мотивів, оскільки у неї активна громадянська позиція, тому вважає, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 №2693/7 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є.

28 листопада 2023 року Міністерство юстиції України направило на адресу суду заперечення на заяву, які обґрунтовані тим, що положеннями статті 42 Закону «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» передбачено, що у разі зупинення діяльності приватного виконавця у зв`язку із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця, приватний виконавець зобов`язаний вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем. У зазначеному випадку заміщення приватного виконавця здійснюється за погодженням із стягувачем на підставі договору, укладеного з іншим приватним виконавцем. У разі відсутності згоди стягувача приватний виконавець повертає виконавчий документ стягувачу або відповідно до рішення стягувача передає його відповідному органу державної виконавчої служби або іншому приватному виконавцю. Заміщення приватного виконавця припиняється в день поновлення приватним виконавцем діяльності.

Міністерство юстиції України вважає, що заявником не доведено обставин, які б вказували, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. При цьому у разі задоволення основного позову , рішення суду щодо скасування наказу не потребує виконання, оскільки воно встановлює лише його правомірність або неправомірність.

Також звертає увагу суду на числену судову практику та просить суд відмовити у задоволенні заяви про забезпеченні позову.

Суд, дослідивши викладені у заяві мотиви, з урахуванням доданих до заяви матеріалів, а також доводи заперечень, зазначає наступне.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини перша-п`ята).

Згідно з частиною першою статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Підстави забезпечення позову визначені частиною другою статті 150 КАС України, відповідно до якої, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналізуючи норми статей 150, 151 КАС України Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року в справі №800/521/17 наголосила, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.

Необґрунтоване вжиття відповідних заходів може привести, зокрема, до: негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших учасників судового процесу чи інших осіб, що не є учасниками провадження; правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи із конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна із названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Заходи забезпечення позову мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, із урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими, репутаційними, службовими та професійними наслідками.

Таким чином, інститут забезпечення адміністративного позову є однією із гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб - позивачів (майбутніх позивачів) в адміністративному процесі; механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, ухваленого в адміністративній справі на користь позивача. Водночас заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (майбутнього позивача) до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їхнього відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Із наведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог останнього щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, висловленими у постановах від 13 вересня 2021 року по справі №ЗД/460/2/20 та від 06 грудня 2022 року по справі №140/8745/21.

Щодо наявності очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення таким рішенням прав, свобод або інтересів осіб, які звернулися до суду, як підстави для забезпечення позову, то вони, як констатував Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року в справі №826/14303/18, від 12 лютого 2020 року в справі №640/17408/19, від 27 лютого 2020 року в справі №640/16242/19, від 24 червня 2021 року в справі №640/27951/20 повинні, насамперед, існувати поза обґрунтованим сумнівом. Тобто суд, який застосовує заходи забезпечення позову із цих підстав, повинен бути переконаний у тому, що відповідне рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивачів і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивачів до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію по справі.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

У постанові від 28 березня 2018 року в справі №800/521/17 Велика Палата Верховного Суду констатувала, що позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом. У разі задоволення такої заяви позивача суд своєю ухвалою фактично подовжує правовідносини публічної служби для позивача, але ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою для виникнення та зміни таких правовідносин.

Аналогічний підхід застосував Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 13 липня 2023 року у справі № 640/16003/22 при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову щодо акту індивідуальної дії про позбавлення особи права на здійснення відповідної діяльності.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 №2693/7 зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є., посвідчення № 0525, видане 01 липня 2020 року, строком на один місяць.

Суд звертає увагу, що аргументи та доводи заяви про забезпечення позову містять обґрунтування підстав незаконності наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 №2693/7 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є.

Однак перевірка законності наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 №2693/7 на час розгляду заяви про забезпечення позову, є фактично вирішенням судом справи по суті, а ухвалення рішення про забезпечення позову у спосіб, про який просить заявник, не відповідає меті інституту забезпечення позову.

На переконання суду надання правової оцінки наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 №2693/7 має здійснюватися судом у межах процедури судового розгляду, з дотриманням усіх процесуальних гарантій учасників справи, передбачених процесуальним законом, а тому вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб фактично призводить до вирішення спору по суті.

Фактично метою звернення заявниці до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії вказаного наказу є зупинення дії дисциплінарного стягнення, застосованого за порушення вимог законодавства під час виконання нею своїх повноважень, протиправність/правомірність накладення якого, своєю чергою, є предметом дослідження за результатами судового розгляду справи по суті.

Зупинення судом дії цього наказу фактично є відновлення права позивача на здійснення зазначеної діяльності. Такий же наслідок матиме місце і після набрання законної сили судовим рішення у справі в разі задоволення позовних вимог щодо оскарження наказу.

Посилання заявника на факт неможливості здійснення позивачем професійної діяльності, що може призвести до порушення прав сторін виконавчого провадження (боржників та стягувачів) суд вважає такими, що не є об`єктивними для вжиття заходів забезпечення позову в адміністративній справі, оскільки положеннями статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» вирішені процедурні питання про заміщення приватного виконавця іншим приватним виконавцем у зв`язку із застосуванням до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця.

Оскільки заява про забезпечення позову не містить обставин, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, не містить обґрунтованих причин неможливості захисту (поновлення) прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів, не містить очевидність ознак протиправності рішень чи дій відповідача, за таких обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною п`ятою статті 154 КАС України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини восьмої статті 154 КАС України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 150-154, 243, 248, 256, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни про забезпечення позову до подання позовної заяви до Міністерства юстиції України про зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 24.11.2023 №2693/7 про зупинення діяльності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгеніївни.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Т.О. Шувалова