Справа № 160/21287/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України
про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,
22.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) без урахуванням індексації грошового забезпечення;
- визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування і виплати компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) без урахуванням індексації грошового забезпечення;
- визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо відмови ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у виплаті належної збільшеної додаткової винагороди поліцейським за період з 26.03.2022 до 24.04.2022;
- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити збільшену додаткову винагороду поліцейським, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та Дорученням НПУ від 05.05.2022 № 2939/01/25-2022 ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 в сумі 24 640 грн;
- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходила службу в Національній поліції України та була звільнена зі служби за власним бажанням. При звільненні відповідач не провів виплату усіх сум в день звільнення, зокрема відповідачем не виплачено частину додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та Дорученням НПУ від 05.05.2022 року №2939/01/25-2022 за період з 26.03.2022 року по 24.04.2022 року, одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби (виплачена без урахування індексації грошового забезпечення) та компенсація за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році (виплачена без урахування індексації грошового забезпечення). Позивач вважає, що вказані порушення пов`язані між собою та виникли в наслідок протиправних дій відповідача в ході проведення остаточного розрахунку при звільненні позивача зі служби. З діями відповідача щодо невключення індексації до розрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році позивач не згодна та вважає їх протиправними та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства. З огляду на вказане позивач просила задовольнити позовні вимоги.
24.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
06.09.2023 року від Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що в переліку виплат, що підлягають індексації, одноразова грошова допомога, яка підлягає виплаті відповідно до статті 9 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не передбачена. Разом з цим, частиною другою статті 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. Кабінет Міністрів України також не включив суми одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 9 Закону № 2262-ХІІ, до переліку виплат, які підлягають індексації. Абзацом 5 пункту 2 Порядку № 1078 Кабінет Міністрів України включив до складу грошових доходів населення, що підлягають індексації, грошове забезпечення поліцейських, але не одноразову грошову допомогу та грошову компенсацію за невикористану відпустку у році звільнення зі служби. Таким чином, згідно з вимогами чинного законодавства України, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції та грошова компенсація за невикористані чергові оплачувані відпустки, відносяться до соціальних виплат, що мають цільовий і разовий характер. Тобто, оскільки соціальні виплати, які мають цільовий і разовий характер, зокрема, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби та грошова компенсація за невикористані чергові оплачувані відпустки, відповідно до Закону № 1282 та Порядку № 1078, не підлягають індексації, тому при обрахунку суми одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції та суми грошової компенсації за невикористані оплачувані відпустки, індексація не включається до їх складу. Наказ про виплату позивачу збільшеної додаткової винагороди за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 Департаментом не видавався та така винагорода не нараховувалася і не виплачувалася, в силу обов`язку діяти в межах та у спосіб, визначених законодавством України. Беручи до уваги вищенаведене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача збільшеної додаткової винагороди в розмірі 24 640 гривень за період з 26.03.2022 року до 24.04.2022 року. Таким чином, Департамент діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначенні статтею 19 Конституції, законами та нормативно-правовими актами України, не спричинивши при цьому порушення прав позивача та норм чинного законодавства України. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
07.09.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відмовлено у задоволенні заяви відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.
14.10.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що вказані відповідачем доводи у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу Департаменту внутрішньої безпеки від 02.12.2022 року №414 о/с «По особовому складу» відповідно до пункут 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 інспектора з режиму секретності Дніпропетровського управління, із 12.12.2022 року, з виплатою компенсації за 41 добу невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2022 році, установивши розмір премії за грудень 2022 року в розмірі 50,203%. Станом на день звільнення становить: стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби 27 років 00 місяців 08 днів.
01.12.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України із рапортом щодо нарахування додаткової винагороди за травень 2022 року.
29.06.2023 року ОСОБА_1 звернулась до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України з інформаційним запитом щодо нарахованих сум належних при звільненні.
Листом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 11.07.2023 року №36зі/42-05/03-23 повідомлено позивача, що у грудні 2022 року позивачу було нараховано:
1) грошове забезпечення з 01.12.2022 року до 12.12.2022 року (12 днів) в сумі 5732,91 грн (із розрахунку: посадовий оклад з 01.12.2022 року по 12.12.2022 року в сумі 967,74 грн (2500,00 грн / 31 день *12 днів) + оклад за спеціальне звання з 01.12.2022 року по 12.12.2022 року в сумі 619,35 грн (1600,00 грн / 31 день * 12 днів) + надбавка за стаж служби з 01.12.2022 року до 12.12.2022 року в сумі 793,55 грн (2050,00 / 31 день * 12 днів) + надбавка за службу в умовах режимних обмежень з 01.12.2022 року по 12.12.2022 року в сумі 483,87 грн (1250,00 / 31 день * 12 днів) + надбавка за специфічні умови проходження служби з 01.12.2022 року по 12.12.2022 року в сумі 952,23 грн (2460,00 грн / 31 день * 12 днів) + премія з 01.12.2022 року по 12.12.2022 року в сумі 1916,14 грн (9860,00 грн * 50,203% / 31 день * 12 днів);
2) індексація з 01.12.2022 року по 12.12.2022 року у сумі 1100,27 грн (2842,36 / з1 день *12 днів);
Із врахуванням обов`язкових податків і зборів на особистий картковий рахунок позивача було перераховано кошти в сумі 146456,03 грн (загальні платіжні доручення від 21.12.2022 №2089, від 23.12.2022 року №2193, №2200).
Позивач вважає дії відповідача щодо нарахування і виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби без урахуванням індексації грошового забезпечення, нарахування і виплати компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році без урахуванням індексації грошового забезпечення та щодо відмови позивачу у виплаті належної збільшеної додаткової винагороди поліцейським за період з 26.03.2022 до 24.04.2022 протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 94 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580, в редакції, яка була чинна на момент звільнення позивачки зі служби в поліції) поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України (частина друга статті 94 Закону №580).
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11.11.2015 №988 (далі - Постанова №988, в редакції, яка була чинна на момент звільнення позивача зі служби в поліції) установлено, що грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).
Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.
До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 1 розділу VI Порядку №260 поліцейським, які звільняються із служби через хворобу (за станом здоров`я), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
У разі звільнення із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності календарної вислуги 10 років і більше.
Пунктом 2 розділу VI Порядку №260 визначено, що поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" та зазначається кадровим підрозділом у наказі про звільнення поліцейського, якому передбачена виплата цієї допомоги (пункт 5 розділу VI Порядку №260).
Відповідно до пункту 6 розділу VI Порядку №260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.
Згідно з пунктом 7 розділу VI Порядку №260 у наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.
Одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські (пункт 8 розділу VI Порядку №260).
Відповідно до пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 №393 (далі - Постанова №393, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби: які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби; які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до пункту 14 Постанови №393 військовослужбовцям, поліцейським, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, співробітникам Служби судової охорони, звільненим із служби безпосередньо з посад, які вони займали в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі, Службі судової охорони, виплата одноразової грошової допомоги у випадках, передбачених пунктом 10 цієї постанови, здійснюється за рахунок коштів органів, у яких військовослужбовці та зазначені особи працювали.
Відповідно до п.8 Порядку №260 виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Згідно з пунктом 3 цього ж Порядку до складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
На підставі Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
У позовній заяві позивач зазначила, що відповідач безпідставно здійснив нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році без урахування індексації грошового забезпечення.
В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що індексація грошового забезпечення не належить до переліку складових грошового забезпечення поліцейського, а тому індексація грошового забезпечення не враховується під час розрахунку належної до виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році.
Щодо вказаних доводів відповідача, суд зазначає наступне.
Частиною п`ятою статті 94 Закону №580 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Відповідно до абзацу 4 статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 №2017-III (далі - Закон №2017-III) Законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Згідно з статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (далі - Закон №1282-XII, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей цього Закону терміни вживаються в такому значенні: індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтею 2 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною шостою статті 2 Закону №1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до статті 4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, індексація грошового забезпечення, у тому числі поліцейських, є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
Суд зазначає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу як для розрахунку пенсії за вислугу років, так і для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році призвело б до застосування для визначення розміру пенсії та одноразової грошової допомоги знеціненого грошового забезпечення.
З листа Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 11.07.2023 року №36зі/42-05/03-23 вбачається, що позивачу при звільненні було виплачено, зокрема:
Тобто, з вказаного вбачається, що нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та грошова компенсація за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році здійснювалось без урахування індексації грошового забезпечення.
Таким чином, оскільки індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, суд дійшов висновку, що вона має бути врахована у складі грошового забезпечення позивача для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку у 2022 році.
Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно не врахував індексацію грошового забезпечення під час нарахування позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку у 2022 році, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби та компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році без урахуванням індексації грошового забезпечення та зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби та компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовних вимог в частині відмови ОСОБА_1 у виплаті належної збільшеної додаткової винагороди поліцейським встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 та Дорученням НПУ від 05.05.2022 № 2939/01/25-2022 за період з 26.03.2022 року по 24.04.2022 року, суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 продовжений строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня строком на 30 діб.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України затвердженого Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Згідно з пунктом 1 Постанови №168 (в редакції на час її прийняття 28.02.2022), на виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» постановлено установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
З метою врегулювання питань нарахування та виплати додаткової винагороди та збільшеної додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за підписом Голови Національної поліції України І. Клименка розроблено Методичні рекомендації щодо виплати додаткової винагороди поліцейським під час дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 23.03.2022 № 355-1/ВС.
23.03.2022 Головою Національної поліції України затверджено Порядок документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі поліцейських у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження проведення перебування поліцейських в районах проведення зазначених заходів, додаток до Методичних рекомендацій.
Відповідно до вказаного Порядку для документального підтвердження безпосередньої участі поліцейських Національної поліції України у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також для підтвердження перебування поліцейських в районах проведення зазначених заходів можуть використовуватися такі документи (підписані або затверджені керівником органу, підрозділу): наказ; доручення; стройова записка; список особового складу, який залучався до виконання завдань; рапорт, доповідна записка начальника органу, підрозділу Національної поліції України про участь кожного поліцейського (у тому числі з числа оперативно підпорядкованого складу) у виконанні завдань; розрахунок; книга нарядів.
Відповідно до п. 2 розділу І Методичних рекомендацій виплата винагороди здійснюється органом, установою за місцем постійного проходження служби поліцейського, де він призначений на штатну посаду на підставі наказів такого органу, установи. Видання наказу здійснюється щомісяця не пізніше 28 числа (до завершення воєнного стану).
Згідно з п. 3 розділу І Методичних рекомендацій розрахунковий місячний період для виплати винагород визначається з 24 лютого по 25 березня, а в подальшому з 26-го числа поточного місяця на наступні 30 днів періоду дії воєнного стану. У разі, якщо воєнний стан у розрахунковому місячному періоді визначений у меншій кількості календарних днів, ніж розрахунковий місячний період, то розмір винагород визначається шляхом ділення їхніх місячних розмірів на кількість календарних днів, коли був воєнний стан у розрахунковому місячному періоді.
Відповідно до п. 5 розділу І Методичних рекомендацій додаткова винагорода виплачується в межах асигнувань, передбачених в кошторисі органу, установи.
Згідно з п. 1 розділу II Методичних рекомендацій додаткова винагорода встановлюється пропорційно та виплачується поліцейським за календарний період проходження служби в розрахунковому місячному періоді з урахуванням умов щодо періодів, які не враховуються до періоду, за який може бути встановлена винагорода згідно з розділом IV цих Методичних рекомендацій.
Відповідно до п. 2 розділу II Методичних рекомендацій додаткова винагорода встановлюється, ураховуючи кількість календарних днів проходження служби, крім періодів, зазначених у пункті 1 розділу IV цих Методичних рекомендацій. Обрахунок додаткової винагороди проводиться шляхом ділення місячного розміру додаткової винагороди 30 000 на кількість календарних днів у розрахунковому місячному періоді дії воєнного стану та множення на кількість днів проходження служби за виключенням періодів, зазначених у п. 1 розділу IV.
Згідно з п. 3 розділу II Методичних рекомендацій для оформлення наказу про встановлення додаткової винагороди керівниками структурних підрозділів або відокремлених підрозділів органу (установи) поліції подаються списки поліцейських з пропорційно обрахованим розміром винагороди, що пропонується до встановлення.
Відповідно до п. 1 розділу IV Методичних рекомендацій додаткова винагорода не встановлюється поліцейським за період, зокрема, відсутності за місцем знаходження органу (підрозділу), закладу, установи з незаконних причин.
Відповідно до п.1 розділу ІІІ Методичних рекомендацій збільшена додаткова винагорода (до 70 000 грн додатково до додаткової винагороди) установлюється та виплачується поліцейським, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі дії (заходів) за фактичний час виконання ними цих службових обов`язків.
Згідно з п. 2 розділу ІІІ Методичних рекомендацій збільшена додаткова винагорода виплачується пропорційно часу участі в діях (заходах) у розрахунковому місячному періоді здійснення дій (заходів) під час воєнного стану, що обраховується за час фактичної участі в діях (заходах).
Перелік дій (заходів) з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної, до забезпечення яких можуть залучатися поліцейські, визначений в додатку 2 до цих Методичних рекомендацій.
Обрахунок персонального розміру збільшеної додаткової винагороди кожного поліцейського проводиться шляхом ділення розрахункового місячного розміру збільшеної додаткової винагороди (з урахуванням пункту 3 розділу І) на кількість календарних днів у розрахунковому місячному періоді дії воєнного стану та множення на кількість днів безпосередньої участі в бойових діях (заходах) і на коригувальний коефіцієнт. У разі залучення до служби на добу, розрахунок добового часу зараховується як два календарних дні, у якому доба почалася та закінчилася.
Розміри коригувальних коефіцієнтів до розрахунку включаються згідно з додатком 2 до цих Методичних рекомендацій.
Час безпосередньої участі в бойових діях (заходах) може бути включений лише в разі здійснення дій (заходів) у районах ведення бойових дій, що затверджені відповідним наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.
Згідно з п.3 розділу ІІІ Методичних рекомендацій підтвердженням здійснення дій (заходів) є список поліцейських з обрахованим у зазначений спосіб розміром винагороди, що пропонується до виплати (додаток 3), який в подальшому є додатком до наказу.
Суд також звертає увагу на те, що положення п. 1 Постанови № 168 не передбачено фіксованого розміру виплат додаткової винагороди, в тому числі збільшеної, та її встановлення є правом, а не обов`язком керівника органу поліції.
У цьому списку ОСОБА_1 відсутня як поліцейська, що заслуговує на збільшену додаткову винагороду.
У зв`язку з цим, наказ про виплату позивачеві збільшеної додаткової винагороди (додатково до 70 000 грн) за період з 26.03.2022 року по 24.04.2022 року відповідачем не видавався та така винагорода не нараховувалася і не виплачувалася.
Також, суд наголошує на тому, що додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не має регулярного характеру та виплачується на підставі наказів командирів (начальників) за наявності певних умов, а саме, на період дії воєнного стану пропорційно часу участі у відповідних заходах.
Водночас, суд зауважує, що саме наказ командира (начальника) позивача у розумінні пункту 1 постанови КМУ № 168 є підставою для здійснення виплати додаткової винагороди. Неприйняття такого наказу унеможливлює проведення спірних виплат.
Суд наголошує, що адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначенимистаттею 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС Українищодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Оскільки питанню щодо нарахування та виплати додаткової винагороди має передувати прийняття наказу командира (начальника), при цьому відповідачем такого наказу прийнято не було та не включено позивача у відповідні списки, суд дійшов висновку, що станом на дату звільнення позивача з військової служби у відповідача були відсутні підстави для нарахування такої виплати.
Крім того, позивач оскаржує відмову у виплаті додаткової винагороди за період з 26.03.2022 року по 24.04.2022 року наданої у відповідь на рапорт позивача від 01.12.2022 року, при цьому зі змісту вказаного рапорту вбачається, що позивач вказала в ньому щодо невиплати додаткової винагороди за травень 2022 року, тобто за інший період.
Враховуючи вищевикладене, з врахуванням дискреційних повноважень відповідача та те, що відповідачем не було включено позивача у список як поліцейську, що заслуговує на збільшену додаткову винагороду за спірний період, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо невиплати позивачу передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 збільшеної додаткової винагороди під час звільнення позивача зі служби, тому у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу передбачену п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 збільшену додаткову винагороду за період з 26.03.2022 по 24.04.2022, у зв`язку чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Доказів, які б спростували доводи позивача, відповідач суду не надав. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч. 1, 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи, що адміністративний позов задоволено частково, частина судових витрат пов`язана зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду підлягає стягненню в сумі 357,87 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч.ч.1, 2 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно положень ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Іншого порядку розподілу судових витрат КАС України не передбачено.
Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI передбачає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Отже, суд зазначає, що при вирішенні питання про відшкодування витрат враховані критерії, відповідно до яких визначається розмір витрат на оплату послуг адвоката, встановлені частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, відповідач у відзиві на позовну заяву заперечував щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки дана справа згідно з положеннями статей 4, 12, 263 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів та позивачем взагалі не надано до суду будь-яких доказів щодо користування послугами з надання правничої допомоги.
Так, на підтвердження вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги №07/01-2023 від 14.08.2023 року, укладений між адвокатом Радонським Максимом Геннадійовичем та клієнтом ОСОБА_1 , акт прийому-передачі виконаних робіт №1 від 25.09.2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5096 від 16.04.2021 та ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АЕ №1231559.
Відповідно до договору про надання правової допомоги №07/01-2023 від 14.08.2023 року, а саме розділу 7 «Винагорода» за надання правової допомоги КЛІЄНТУ, КЛІЄНТ сплачує АДВОКАТУ винагороду розмір якої визначається згідно додатку № 1 до цього договору, який є його невід`ємною частиною договору підписаного сторонами та акту виконаних робіт. Крім гонорару АДВОКАТ має право на додаткову винагороду, розмір якої визначається актом виконаних робіт. При визначенні розміру гонорару (оплати додаткової винагороди) АДВОКАТОМ до уваги беруться наступні фактори: - обсяг і час роботи, що вимагалися для належного виконання доручення, ступень складності питань, що стосуються доручення; - вірогідність того, що виконання доручення перешкоджатиме прийняттю АДВОКАТОМ інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному режимі;
Оплата винагороди здійснюється КЛІЄНТОМ у готівковій або безготівковій формі.
Окрім гонорару КЛІЄНТ відшкодовує АДВОКАТУ фактичні затрати на ведення справи, в тому числі транспортні витрати.
Так, позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу.
Відтак, в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем юридичних послуг адвокату на суму 15 000,00 грн.
Отже, суд доходить висновку про необґрунтованість витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
З урахуванням наведеного суд вважає, що позивачем непідтверджено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. під час розгляду цієї справи.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби без урахуванням індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році без урахуванням індексації грошового забезпечення.
Зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну чергову оплачувану відпустку за фактично відпрацьований час у 2022 році з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 357,87 грн. (триста п`ятдесят сім гривень вісімдесят сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв