Справа № 161/4547/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 161/4547/23 пров. № А/857/20478/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Затолочного В.С., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2023 року (головуючий суддя: Пахолюк А.М., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,

встановив:

ОСОБА_1 , 22.03.2023 звернулася до суду з позовом, в якому, просила скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії БАБ № 744146 від 16.03.2023.

Обґрунтовує позов тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, винесеною за неповно з`ясованих обставинах справи, оскільки вона не вчиняла адміністративних правопорушень, не керувала транспортним засобом, а лише перебувала в ньому, не здійснювала рух та чекала свого знайомого, який мав відвезти її додому. Вважає, що оскільки, рух вона не здійснювала, а лише перебувала в транспортному засобі, то і порушень ПДР України нею не було вчинено.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилася позивачка та оскаржила в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, посилається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.03.2023 інспектором роти № 3 УПП у Волинській області Авраменко Н.М. було складено щодо ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 744146 за ч. 1. ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 грн.

Згідно оскаржуваної постанови позивачка, не виконала вимогу дорожнього знаку 3.34 «Зупинка заборонена», та керувала транспортним засобом Nissan Micra, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи особою, яка позбавлена права керувати транспортними засобами на підставі постанови Луцького міськрайонного суду від 29.07.2022, чим порушила п.п. 8.4 «в» ПДР України, ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» та скоїла адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивачки щодо не керування нею транспортним засобом, повністю спростовуються відеозаписом з камери реєстратора поліцейського, що в силу положень ст. 251 КУпАП, ст. ст. 72, 99 КАС України, є належним та допустимим доказом. Натомість, будь-яких інших доказів, щоб спростували обставини зазначені у постанові надано не було.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. ч. 1, 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія (ст. 16 Закону України «Про дорожній рух»).

З наведеними вище положеннями Закону України «Про дорожній рух», кореспондується п.п. «а» п. 2.1.Правила дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), згідно якого, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 4 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Аналіз наведених вище правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що закон пов`язує притягнення до адміністративної відповідальність, яка передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, за керування транспортним засобом водієм, якого позбавлено права керування транспортними засобами.

Крім цього, статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ передбачено, що водій зобов`язаний: мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Пунктами 2, 5, 6 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» 02.07.2015 № 580-VIII встановлено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках:

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

З системного аналізу вищенаведених норм права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що право працівників органів Національної поліції перевіряти посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, кореспондується із обов`язком водія мати при собі такі документи та на вимогу працівника поліції пред`явити його.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2022 у справі № 161/10275/22 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік (а. с. 21-22).

Позивачка, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови, покликається на те, що вона не керувала транспортним засобом Nissan Micra, д.н.з. НОМЕР_1 , а тільки сиділа на місці водія.

Однак, такі покликання позивачки суд апеляційної інстанції вважає безпідставними з огляду на таке.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що до матеріалів справи додано диск (а. с. 18) з відеозаписом, який в розумінні ст. 251 КУпАП є належними доказами по цій справі.

Так, на цьому диску міститься відеозапис з якого видно, що патрульна поліцейська підійшла до автомобіля Nissan Micra, д.н.з. НОМЕР_1 зі сторони водія, за кермом перебувала ОСОБА_1 , праворуч позивачки перебувала інша особа чоловічої статі. Поліцейська пояснила суть вчиненого порушення щодо зупинки транспортного засобу в забороненому місці, позивачка погодилася із вказаним порушення та зазначила, що зупинилася забрати друга.

Патрульна поліцейська зобов`язала пред`явити посвідчення на право керування транспортним засобом, однак в ході розмови з`ясувалося, що позивачку позбавлено права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік згідно постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2022 у справі № 161/10275/22.

Суд апеляційної звертає увагу, що позивачка не повідомляла працівникам поліції, які здійснювали розгляд справи про адміністративне правопорушення, особи водія, який нібито керував транспортним засобом, не вживала заходів для того, щоб вказана особа прибула на місце події та надала відповідні пояснення щодо обставин справи.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, безпідставним покликання позивачки, про те, що вона не керував транспортним засобом Nissan Micra, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки наведене, по суті, свідчить, що такі покликання позивачки зазначаються з метою уникнення притягнення до адміністративної відповідальності.

Щодо притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення вимог дорожніх знаків зупинки, стоянки.

Відповідно до п. 8.4 «в» ПДР України, заборонні знаки, запроваджують або скасовують певні обмеження в русі, зокрема, дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено».

Суд апеляційної інстанції зазначає, що матеріалами справи підтверджено зупинку Nissan Micra, д.н.з. НОМЕР_1 в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено». Крім цього, позивачка не заперечила, що автомобіль був припаркований з порушенням вимог ПДР України.

Щодо покликання позивачки, що поліцейська ОСОБА_2 при винесенні оскаржуваної постанови не роз`яснила права передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними. Оскільки, на відеозаписі з камери поліцейської чітко прослідковується, що такі права позивачці роз`яснено.

Натомість, жодних клопотань щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачка не заявляла, а тільки зазначила, що хоче реалізувати своє право на оскарження такої.

Отже, аналіз фактичних обставин справи, установлених під час її розгляду, у їх взаємному зв`язку та сукупності мотивів, покладених в основу постанови серії БАБ № 744146 від 16.03.2023, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку про доведеність у спірних правовідносинах належними та допустимими доказами вини позивачки у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки на момент винесення оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 була позбавлена права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік та здійснили зупинку/стоянку в зоні дії дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено».

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для скасування оскаржуваної постанови серії БАБ № 744146 від 16.03.2023 відсутні.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 268, 313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 серпня 2023 року у справі № 161/4547/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. С. Затолочний
В. В. Ніколін