Справа № 280/8752/23
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року Справа № 280/8752/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19 жовтня 2023 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980 у (ГПТУ) в ПУТП;

рішення відповідача 17.05.2023 №16 про відмову в призначенні пенсії позивачу- скасувати;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком, згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.05.2023 року, зарахувавши до страхового стажу період навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980 у (ГПТУ) в ПУТП.

Ухвалою суду від 24.01.2023 позовну заяву залишено без руху. У встановлений судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 30.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі, а розгляд адміністративної справи призначено без виклику/повідомлення сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Позивач зазначає, що відповідачем протиправно під час вирішення питання про призначення пенсії не було зараховано до стажу позивача період навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980. Вказує на те, що з урахуванням зазначеного періоду навчання позивач має достатньо трудового стажу для призначення пенсії, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що право на пенсію за віком після досягнення 60 років виникає у разі наявності страхового стажу не менше 30 років. Зазначає, що позивач має страховий стаж у 27 років 03 місяці 25 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. Також, відповідач вказує на те, що до стажу позивача правомірно не зараховано період навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980, оскільки згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 , дата заповнення 05.06.1980, зазначено підстава про внесення запису до трудової книжки посвідчення, а не наказ навчального закладу про зарахування на навчання, відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993. Відповідач зазначає, що нарахування та виплата пенсії є дискреціними повноваженнями відповідача, а відповідно суд не має права втручатися у такі повноваження. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що 10.05.2023 позивач звернулася до територіального органу ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 17.05.2023 №16, прийнятим за принципом екстериторіальності, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років, а страховий стаж позивача становить 27 років 03 місяці 25 днів.

Також, у рішенні зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не враховано період навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980 згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 , дата заповнення 05.06.1980, оскільки в трудовій книжці зазначена підстава посвідчення.

Позивач, не погодившись з правомірністю відмови, звернулася з даним позовом до суду.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Отже, необхідною умовою для призначення пенсії за віком є досягнення віку у 60 років та наявність не менше 30 років страхового стажу.

Так, відповідач відмовляючи позивачу у призначенні пенсії вказав на те, що страховий стаж позивач становить 27 років 03 місяці 25 днів, що є не достатнім для призначення пенсії.

При цьому, позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980.

Суд зазначає, що статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, у трудовій книжці позивача зазначено, що у період з 18.07.1978 по 30.05.1980 позивач проходила навчання, при цьому, в якості підстави для внесення запису зазначено посвідчення № НОМЕР_2 від 30.05.1980.

Відповідач відмовляючи у зарахуванні зазначеного періоду до страхового стажу вказав на те, що підстава про внесення запису до трудової книжки посвідчення, а не наказ навчального закладу про зарахування на навчання, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993.

Суд зазначає, що посилання відповідача на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, є помилковими та безпідставними, оскільки трудова книжка позивача заповнювалася у 1980 році за місцем першої роботи, в свою чергу Інструкцію на яку посилається відповідач прийнято лише у 1993 році, а відповідно запис у 1980 році не міг бути зроблений з урахуванням Інструкції яку ще не прийнято.

В свою чергу, пунктом 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, було передбачено, що відомості про співробітника заповнюються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або зміни ім`я та по батькові ініціалами) та дата народження зазначається на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Освіта середня, середня спеціальна та вища зазначається тільки на підставі документів (атестату, посвідчення, диплому).

Отже, чинним на дату заповнення трудової книжки позивача законодавством була передбачена можливість внесення до трудової книжки відомостей про освіту на підставі посвідчення.

Також, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачу безпідставно та протиправно було відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980, а відповідно наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати зазначений період до страхового стажу.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій, суд відмовляє, оскільки такі дії знайшли своє відображення у рішенні, що є предметом оскарження у даній справі, а тому належним способом захисту прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії.

Щодо зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію, суд у задоволенні таких позовних вимог відмовляє, оскільки підрахунок стажу та вирішення питання щодо призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача, а тому належним способом захисту порушених прав позивача буде досягнуто шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідно до спірного рішення визнаний страховий стаж позивача становить 27 років 03 місяці 25 днів, а відповідно зарахування до стажу періоду навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980 (1 рік 10 місяців 13 днів) не є достатнім для наявності страхового стажу не менше 30 років.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, Тернопільська область, м.Тернопіль, майдан Волі, 3, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 17.05.2023 №16 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 18.07.1978 по 30.05.1980 у (ГПТУ) в ПУТП, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 10.05.2023.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 858,88 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова