Справа № 260/3503/23
Суддя: Микуляк П.П.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2023 рокум. Ужгород№ 260/3503/23

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яким просить суд:

- визнати протиправним дії Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.02.2023 №31 про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», в результаті яких ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу» (переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно Закону України "Про державну службу") відповідно до п.10 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу»;

- зобов`язати Пенсійного фонду України Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на підставі п.12 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» призначити пенсію відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-ХІІ «Про державну службу», та здійснити з 21 лютого 2023 р. нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 призначеної відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-ХІІ «Про державну службу», у розмірі 60 відсотків суми його заробітної плати, зазначеної у довідках, наданих ОСОБА_1 . Закарпатською митницею від 14.02.2023 №7.7-22/33-1028 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії держслужбовця (за будь-які 60 місяців роботи перед зверненням за пенсією), наданих Закарпатською митницею Держмитслужби від 14.02.2023 № 7.7-22/37-30 за період роботи з жовтня 2017 року по грудень 2021 року та Закарпатською митницею від 14.02.2023 №7.7-22/33-1029 за період з грудня 2021 року по вересень 2022 року, які необхідні для нарахування пенсії за віком згідно з Законом України «Про державну службу», з урахуванням стажу державної служби 21 рік 5 місяців та 20 днів.

Позовна заява мотивована тим, що позивач звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, щодо призначення пенсії державного службовця за віком, відповідно до Закону України «Про державну службу» та надав до всі необхідні документи.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 23.02.2023 №31 позивачу було відмовлено у переведенні з пенсії за віком, призначену у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу», оскільки встановлено, що згідно трудової книжки від 11.07.1974 НОМЕР_1 , посади, на яких працював ОСОБА_1 , не відносяться до категорії посад державних службовців визначених статтею 25 Закону України № 3723-ХІІ (зі змінами) та актами Кабінету Міністрів України.

Позивач вважає, що станом на 01.05.2016, тобто на момент набрання чинності Закону №889-VIII, його стаж державного службовця становив 12 років 10 місяців і він продовжував працювати в митних органах на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців аж до моменту звільнення 23.10.2022, відповідно до запису у трудовий книжці «Припинено державну службу у зв`язку з досягненням 65-річного віку, відповідно до пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу», наказ Закарпатської митниці від 19.10.2022 № 998-0», що є необхідною умовою для застосування частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ: «на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відтак, позивач вважає, що й нього наявні всі необхідні умови станом на час звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області 21.02.2023 про переведення його з пенсії за віком, призначеної у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року зберігають право на призначення пенсії державного службовця, відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII та мають, передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ, вік і страховий стаж.

Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 24.10.2017 року та отримує пенсію за віком, призначеному у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

21.02.2023 року позивач звернувся з заявою про переведення з пенсії за віком призначеної відповідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду заяви від 21 лютого 2023р. та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області (структурний підрозділ, що розглядав вказану заяву за принципом екстериторіальності) відмовлено в перерахунку пенсії про що винесено рішення №31 від 23.02.2023р. з наступних підстав.

За результатами розгляду документів, встановлено, що згідно трудової книжки від 11.07.1974 НОМЕР_2 , ОСОБА_1 працював в митній службі.

Таким чином, було вирішено відмовити ОСОБА_1 в переведенні на пенсію з Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по Закону України «Про державну службу», відтак Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області лише листом №0700-0305-8/8837 від 28.02.2023р. повідомлено про відмову у перерахунку пенсії.

Представником Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що відповідно до ст.1 Закону №889-VIII, державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Так відповідно до ст.24 Закону №3723-ХІІ прийняття на державну службу, просування по ній службовців, стимулювання їх праці, вирішення їх питань, пов`язаних із службою, проводиться відповідно до категорії посад службовців, а також згідно з рангам, які їм присвоюються.

Крі того ч.1 ст.25 Закону №3723-ХІІ було визначено, що основними критеріями класифікації посад державних службовців є організаційно-правовий рівень органу, який приймає їх на роботу, обсяг і характер компетенції на конкретній посаді, роль і місце посади в структурі державного органу.

Відтак основними умовами, які визначають підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ є відповідна категорія посади та встановлення за займаною посадою відповідного рангу.

Таким чином, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", пенсія призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права на неї. При цьому, розмір пенсії обраховується органами Пенсійного фонду, зокрема, на підстав і довідок, виданих за встановленою формою уповноваженим державним органом, в якому працювала особа, або його правонаступником.

Представник відповідача зазначив, що за результатами розгляду ГУПФУ в Полтавській області поданих позивачем для призначення пенсії документі в встановлено, що станом на 01.05.2016 останній не перебував на посадах державної служби віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону 3723-ХІІ та не має 20 років стажу на зазначених посадах.

Як вбачається зі змісту поданих для перерахунку пенсії документів, а саме вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 у період з 13.01.2000 по 23.10.2022 позивач працював у митних органах, при цьому в період роботи в органах митної служби позивач займав посади в період перебування на яких йому були присвоєні спеціальні звання, що передбачені ст.573 МК України, які не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року.

Відтак право на призначення пенсії в силу вимог Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року №889VIII на час звернення із заявою від 21.02.2023 у позивача відсутнє.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області з 24.10.2017 року та отримує пенсію за віком, призначеному у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно Трудової книжки НОМЕР_1 від 26 лютого 2086 року та вкладиша в трудову книжку від 14 жовтня 2010 року, вбачається, що ОСОБА_1 13 січня 2000 року було призначено на посаду коменданта господарсько-експлуатаційного відділу Чопської митниці, де працював безперервно на різних посадах Чопської митниці до 26 січня 2015 року

У зв`язку із реорганізацією 26 січня 2015 року позивача було призначено в порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу утримання нерухомого майна управління інфраструктури Закарпатської митниці ДФС, звільнивши з посади головного спеціаліста відділу експлуатації та господарського забезпечення адміністративно-господарського управління Чопської митниці Міндоходів.

У зв`язку із реорганізацією Закарпатської митниці ДФС шляхом її приєднання до Закарпатської митниці Держмитслужби, позивача 28 грудня 2019 року призначено на посаду головного державного інспектора відділу обміну та експлуатації майна, управління інфраструктури, держмайна та господарської діяльності Закарпатської митниці Держмитслужби, у порядку переведення з Закарпатської митниці ДФС.

У зв`язку із реорганізацією Закарпатської митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України, позивача 21 грудня 2021 року призначено на посаду головного державного інспектора відділу обміну та експлуатації майна управління адміністративно-господарської діяльності Закарпатської митниці, у порядку переведення з Закарпатської митниці Держмитслужби.

23 жовтня 2022 року ОСОБА_1 було припинено державну службу, у зв`язку з досягненням 65-річного віку, відповідно до п.7 ч.1 ст.83 Закону України «Про державну службу» та звільнено з роботи.

Із записів у трудовій книжці також вбачається, що ОСОБА_1 :

- 24.07.2000 року присвоєне персональне звання "Інспектор митної служби ІІI рангу";

- 12.09.2002 року присвоєне персональне звання "Інспектор митної служби ІI рангу";

- 01.07.2003 року прийняв присягу державного службовця;

- 01.04.2004 року присвоєне спеціальне звання інспектор митної служби 2 рангу;

- 25.06.2005 року присвоєне спеціальне звання інспектор митної служби 1 рангу;

- 29.06.2007 року присвоєно спеціальне звання радник митної служби 3 рангу;

- 04.06.2013 року присвоєно 11 ранг державного службовця;

- 28.12.2019 року присвоєно 6 ранг державного службовця;

- 10.07.2020 року присвоєно спеціальне звання радник митної служби ІІІ рангу.

21 лютого 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області із заявою про перехід з пенсії за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VІІІ.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області для розгляду.

23 лютого 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області рішенням №31 було відмовлено у переході на інший вид пенсії у зв`язку з тим, що аналіз наданих до заяви документів показав, що гр. ОСОБА_1 працював в митній службі з 13.01.2000 по 23.10.2022 р., відтак вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за іншим Законом.

Позивач не погодившись з відмовою відповідача щодо переходу на інший вид пенсії звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 46 Конституції України, пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України "Про державну службу" №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Таким чином, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Отже, якщо особа має стаж на посаді державної служби більше 20 років, то має право на призначення пенсії за віком згідно зі ст.37 Закону №3723-XII, а тому, відповідно, наявні правові підстави для переведення з пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Суд критично ставиться до доводів відповідача, що до стажу державної служби для визначення права на пенсію відповідно до Закону №889 позивачу не зараховуються періоди роботи з 13.01.2000 по 23.10.22 року в митній служби, зважаючи на наступне.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 у період з 13.01.2000 по 23.10.22 року працював на посадах у митних органах України, які змінювали назву з подальшим їх правонаступництвом, де відповідно до займаних посад і стажу роботи, позивачу присвоювались персональні та спеціальні звання.

Пунктом 1 Порядку № 283 регламентовано, що ним визначаються посади і органи, час роботи, в яких зараховуються до стажу державної служби.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку № 283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Пунктом 5 Порядку № 283 визначено, що обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Відповідно до статті 408 Митного кодексу України (в редакції Закону від 11 липня 2002 року № 92-IV) (далі - МК України) правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, згаданим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України "Про державну службу".

Згідно з частиною 1 статті 413 МК України у вказаній вище редакції, особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця.

Відповідно до частин 1, 2 статті 569 МК України (у редакції Закону від 13 березня 2012 року № 4495-VI) посадовими особами митної служби України є працівники митних органів України, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності митної служби України і яким присвоєно спеціальні звання митної служби. Посадові особи митної служби України є державними службовцями.

Правове становище посадових осіб митної служби України визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 588 МК України (у редакції Закону від 13 березня 2012 року № 4495-VI) пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу". Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.

Частиною 1 статті 588 МК України (у редакції Закону № 405-VII від 04.07.2013) передбачено, що пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Крім того, частиною сімнадцятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", передбачались і у редакціях Митного кодексу України від 11.07.2002 (про що зазначено вище) та від 12.12.1991 (зокрема, ч.3 ст.154 МК України у редакції Закону № 1970-XII).

Відповідно до ст.573 МК України, посадовим особам митних органів присвоюються такі спеціальні звання:1) дійсний державний радник податкової та митної справи; 2) державний радник податкової та митної справи I рангу; 3) державний радник податкової та митної справи II рангу; 4) державний радник податкової та митної справи III рангу; 5) радник податкової та митної справи I рангу; 6) радник податкової та митної справи II рангу; 7) радник податкової та митної справи III рангу; 8) інспектор податкової та митної справи I рангу; 9) інспектор податкової та митної справи II рангу; 10) інспектор податкової та митної справи III рангу; 11) інспектор податкової та митної справи IV рангу; 12) молодший інспектор податкової та митної справи.

Положення про спеціальні звання посадових осіб митних органів, порядок присвоєння цих звань та їх співвідношення з рангами державних службовців, а також розміри надбавок до посадового окладу за спеціальні звання затверджуються Кабінетом Міністрів України. Спеціальні звання митної служби присвоюються довічно. Позбавлення спеціальних звань здійснюється виключно за вироком суду у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Поставною Кабінету Міністрів України "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" від 20.04.2016 року № 306 встановлено співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями посадових осіб митних органів, відповідно до яких:

- дійсний державний радник митної служби 1 ранг державного службовця;

- державний радник митної служби I рангу 2 ранг державного службовця;

- державний радник митної служби II рангу 2 ранг державного службовця;

- державний радник митної служби III рангу 3 ранг державного службовця;

- радник митної служби I рангу 4 ранг державного службовця;

- радник митної служби II рангу 5 ранг державного службовця;

- радник митної служби III рангу 6 ранг державного службовця;

- інспектор митної служби I рангу - 7 ранг державного службовця;

- інспектор митної служби II рангу - 8 ранг державного службовця;

- інспектор митної служби III рангу 9 ранг державного службовця;

- інспектор митної служби IV рангу 9 ранг державного службовця;

- молодший інспектор митної служби 9 ранг державного службовця.

Таким чином, в органах державної митної служби присвоюються спеціальні звання, які прирівнюються до відповідного рангу державного службовця, які неодноразово були присвоєні позивачу, що підтверджується записами його трудової книжки НОМЕР_1 .

Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 21-275а13 вказано, що аналіз положень ст. 37 Закону №3723, Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 року (справа № 586/965/16-а), від 18.03.2021 року (справа №500/5183/17).

Крім того, матеріали справи свідчать, що Закарпатська митниця Державної митної служби України видала Довідку №7.7-22/33-1028 від 14.02.2023 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, з якої вбачається, що у позивача наявна надбавка за вислугу років (50%) за стаж державної служби 21 рік 04 місяці 24 дні. (а.с. 39).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що посадові особи в митних органах, митній службі, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в митних органах України має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723, відтак з урахуванням положень пункту 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889-VIII, позивач має право на пенсію за віком на підставі положень статті 37 Закону №3723-XII.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу "заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом". Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про неможливість призначення позивачу обраного ним виду пенсії, а також висновок про те, що період роботи в митній службі, під час перебування на якій були присвоєні персональні та спеціальні звання не зараховується до стажу роботи на посадах державної служби.

Окрім того, позивач просить перевести його на інший вид пенсії, передбачений іншим законом, відтак відповідачем не доведено наявність законних перешкод для реалізації позивачем права вибору виду пенсії, яку він бажає отримувати.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем неправомірно відмовлено позивачу у перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Що стосується позовної вимоги в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити пенсію у розмірі 60 відсотків суми його заробітної плати, зазначеної у довідках, наданих ОСОБА_1 . Закарпатською митницею від 14.02.2023 №7.7-22/33-1028 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії держслужбовця (за будь-які 60 місяців роботи перед зверненням за пенсією), наданих Закарпатською митницею Держмитслужби від 14.02.2023 № 7.7-22/37-30 за період роботи з жовтня 2017 року по грудень 2021 року та Закарпатською митницею від 14.02.2023 №7.7-22/33-1029 за період з грудня 2021 року по вересень 2022 року, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Матеріали справи не містять доказів того, що за даним рішенням суду відповідач здійснить перерахунок пенсії обов`язково без врахування зазначеного вище.

З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є передчасними, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.5, 19, 77, 139, 243, 246 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління пенсійного фонду у Полтавській області від 23.02.2023 №31.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду у Полтавській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у митних органах України з 13.01.2000 по 23.10.22 року до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовці, що дає право на пенсію, згідно Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду у Закарпатській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ з 21 лютого 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.П.Микуляк