Справа № 489/2760/23
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 489/2760/23

Перша інстанція: суддя Микульшина Г.А.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідачаШляхтицького О.І.,

суддів: Домусчі С.Д., Семенюка Г. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.08.2023 у справі № 489/2760/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії АА № 00007401 від 18.04.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн. і закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення;

- визнати протиправною та скасувати постанову серії АА № 00007770 від 25.04.2023 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 8 500,00 грн. і закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно договору оренди транспортних засобів він в липні 2022 року передав транспортний засіб мірки Renault Magnum, д/н НОМЕР_1 , в оренду третій особі. Оскільки транспортний засіб на момент винесення оскаржуваної постанови використовувала інша особа, притягнення його до адміністративної відповідальності в якості перевізника, на переконання позивача, є протиправним. Окрім того позивач вказує, що він, як власник транспортного засобу, не повинен відповідати за внесення орендарем відомостей про належного користувача до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, оскільки відповідно до положень діючого законодавства внесення таких відомостей відбувається в сервісному центрі МВС за заявою належного користувача. Крім того зауважував, що факт використання належного йому транспортного засобу іншою особою на момент вчинення адміністративного правопорушення підтверджується також товарно-транспортними накладними ПП «Миколаїввтормет». Також позивач зазначав, що при винесенні оскаржуваних постанов відповідачем не було враховано похибку у 2 %.

При цьому позивач звертає увагу суду на те, що відповідачем в автоматичному режимі було зафіксовано лише транспортний засіб марки Renault Magnum, д/н НОМЕР_1 . Вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови серії АА № 00007770 відповідачем невірно визначено габаритні та інші параметри транспортного засобу (а саме ширину, яка у вказаному автомобілі відповідає його технічним характеристикам та становить 2,5 м. Зазначає, що це призвело до протиправного притягнення його до адміністративної відповідальності. Також посилався на те, що його транспортний засіб є тягачем і може перевозити вантажі лише в з`єднанні з іншим транспортним засобом - напівпричепом. Вважає, що прилад автоматичної фіксації не зафіксував другий транспортний засіб, за допомогою якого перевозився вантаж - напівпричіп.

Позивач також зазначав, що на момент винесення оскаржуваної постанови серії АА № 00007401 здійснювалось перевезення сипучого вантажу та діючим законодавством не передбачено методики зважування такого вантажу в русі.

Представник відповідача надала до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти доводів позовної заяви, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також зазначила, що позивачем було пропущено строк звернення з даним позовом до суду, що може бути підставою для залишення позовної заяви без розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ленінський районний суду м. Миколаєва рішенням від 14.08.2023 у справі № 489/2760/23 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:

- суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач не є перевізником, в розумінні положень ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а отже не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України;

- суд першої інстанції помилково не врахував, що позивач не є належним суб`єктом відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, оскільки позивач передав транспортний засіб марки Renault Magnum, д.н.з НОМЕР_1 , в оренду ПП «Миколаїввтормет» за договором від 01.07.2022;

- судом першої інстанції не враховано, що оскаржувана постанова серії АА № 00007401 від 18.04.2023 не містить інформацію про тип, модель, марку причепу/напівпричепу, категорію транспортного засобу, для розрахунку відсотку перевищення маси нормативних параметрів застосовує максимально допустиму вагу саме 40 т, а не іншу, передбачену п. 22.5 ПДР України для різних типів автомобілів, причепів/напівпричепів;

- інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст позовної заяви.

Представник відповідача надала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує проти її задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним. Враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до постанови серії АА № 00007401 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 18.04.2023, встановлено, що 24.03.2023 о 14 год. 47 хв., за адресою Н-11, км. 76+702, Дніпропетровська область, зафіксовано транспортний засіб Renault Magnum 500 DXI, д/н НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 9,93 % (1,142 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. Відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 10). Навантаження на одиночну вісь - 12 642 кг.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 78, WAGA-WIM35, № 16, свідоцтво про повірку технічного засобу (серія) UA.TR.113-0619/11F-22, дійсне до 26.12.2023.

За вказане правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Відповідно до Постанови серії АА № 00007770 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 25.04.2023, встановлено, що 01.04.2023 о 8 год. 48 хв., за адресою М-04, км. 186+337, Дніпропетровська область, зафіксовано транспортний засіб Renault Magnum 500 DXI, д/н НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної ширини транспортного засобу на 7,269 % (0,189 м.) при дозволеній максимальній фактичній ширині 2,6 м. Відповідальність за дане правопорушення передбачена ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 9, зворот). Загальна ширина 2,789 м.

Правопорушення зафіксоване в автоматичному режимі за допомогою комплексного технічного засобу марки WIM 20, WAGA-WIM35, № 7, свідоцтво про повірку технічного засобу (серія) UA.TR.113-0619/05F-21, дійсне до 28.09.2022.

За вказане правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Renault Magnum 500 DXI, д/н НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

Відповідно до договору № МА-2022 оренди транспортних засобів з екіпажем (водієм) від 01.07.2022, ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) передає в оренду ПП «Миколаїввтормет» транспортний засіб марки Renault Magnum 500 DXI, д/н НОМЕР_1 , вантажний сідловий тягач (а.с. 12-13).

Не погоджуючись постановами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача про те, що він не допустив перевищення нормативних параметрів, визначених пунктом 22.5 Правил дорожнього руху України, спростовуються матеріалами справи та вищевказаними положеннями діючого законодавства.

Щодо посилань позивача про те, що транспортний засіб було передано в оренду третій особі, в користуванні якої він і перебував на час вчинення адміністративного правопорушення, суд зазначив, що такі не заслуговують на увагу з урахуванням положень ст. 14-3 КУпАП, оскільки будь-яких відомостей в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів про те, що належним користувачем транспортного засобу є ПП «Миколаїввтормет», а не ОСОБА_1 , на час винесення оскаржуваних постанов не було.

Крім того, суд вказав, що відповідно до п. 15 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 № 1197, у разі, коли власником транспортного засобу є фізична особа, внесення до реєстру відомостей про належного користувача або їх виключення через веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС, або через Портал Дія, у томі числі з використанням його мобільного додатка, здійснюється нею особисто. Отже позивач як власник транспортного засобу мав можливості внести відповідні відомості про належного користувача транспортного засобу до реєстру, проте не вчинив такі дії.

Також суд звернув увагу, що позивачем не долучено до матеріалів справи товарно-транспортних накладних ПП «Миколаїввтормет» на підтвердження того що саме вказана особа користувалась транспортним засобом на момент винесення оскаржуваної постанови, на які він посилався в позовній заяві.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню у зв`язку з його безпідставністю.

При цьому суд відхилив посилання відповідача на те, що позивачем було пропущено строк звернення до суду, оскільки відповідно до ували Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.06.2023 визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, в зв`язку з чим такий строк поновлено.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

За змістом положень ч. ч. 2, 4, 5, 7 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

У разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 276 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення таких правопорушень. Справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, розглядаються за місцем їх виявлення.

Згідно зі ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2019 року № 1174 затверджено Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі Порядок № 1174).

Положеннями п. 1 Порядку № 1174 встановлено, що цей Порядок визначає механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі.

Згідно з п.2 Порядку № 1174 система фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі (далі - система) - взаємопов`язана сукупність автоматичних пунктів та інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п. 8 Порядку № 1174 автоматичні пункти встановлюються в місцях (на ділянках) руху вантажних транспортних засобів на: автомобільних дорогах загального користування державного значення - за рішенням органу управління таких доріг; автомобільних дорогах загального користування місцевого значення - за рішенням облдержадміністрацій; вулицях і дорогах у містах та інших населених пунктах - за рішенням органу місцевого самоврядування.

Місця встановлення автоматичних пунктів погоджуються з Укртрансбезпекою.

Вимоги до технічних засобів автоматичних пунктів визначаються Технічним регламентом засобів вимірювальної техніки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 р. № 163.

Згідно з п. 12 Порядку № 1174 автоматичний пункт може забезпечувати: вимірювання навантажень, що припадають на кожну вісь транспортного засобу; вимірювання загальної маси транспортного засобу; визначення кількості осей транспортного засобу та віднесення транспортного засобу до однієї із відповідних категорій; вимірювання міжосьових відстаней транспортного засобу; визначення кількості коліс (скатності) на осях транспортного засобу; вимірювання габаритів транспортного засобу; фіксацію та розпізнавання державних номерних знаків транспортного засобу, причепу, напівпричепу та інших причіпних пристроїв (у разі використання такого та/або заднього державного номерного знака транспортного засобу); фіксацію фронтального зображення транспортного засобу; фіксацію загального вигляду транспортного засобу (вигляд збоку) в момент проїзду через автоматичний пункт (оглядова фотографія транспортного засобу, на якій відображені його контури та кількість осей); первинне оброблення зібраних даних та передачу інформації до інформаційно-телекомунікаційної системи за допомогою засобів захищених каналів зв`язку із використанням наскрізного шифрування; автентифікацію автоматичного пункту, контроль цілісності, авторства, доступності, а також неспростовності дій щодо інформації, що передається від автоматичного пункту до інформаційно-телекомунікаційної системи.

Відповідно до п. 13 Порядку № 1174 під час вимірювання габаритно-вагових параметрів транспортних засобів застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність.

Відповідно до п. п. 16, 17 Порядку № 1174 посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли. Рішення посадової особи Укртрансбезпеки, прийняті під час розгляду справ про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, підтверджуються шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису та створення кваліфікованої електронної печатки із використанням засобів кваліфікованого електронного підпису, що мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання.

У постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Інформаційні файли з винесеними постановами передаються до Реєстру адміністративних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2344-III).

Також положеннями ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року № 2862-IV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 2862-IV) рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Приміткою до ст. 132-1 КУпАП визначено, що дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

З аналізу наведеного виходить, що участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові параметри яких перевищують хоча б один з параметрів, зазначених у п. 22.5 ПДР України, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів, а при перевезенні вантажу без відповідного дозволу настає адміністративна відповідальність, яка залежить від відсоткового перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Окрім того, пунктом 1.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що наземними транспортними засобами визнаються пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Частина перша статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлює, що транспортний засіб спеціалізованого призначення - це транспортний засіб, який призначений для перевезення певних категорій пасажирів чи вантажів (автобус для перевезення дітей, осіб з інвалідністю, пасажирів певних професій, самоскид, цистерна, сідельний тягач, фургон, спеціалізований санітарний автомобіль екстреної медичної допомоги, автомобіль інкасації, ритуальний автомобіль тощо) та має спеціальне обладнання (таксі, броньований, обладнаний спеціальними світловими і звуковими сигнальними пристроями тощо).

Напівпричіпом визнається причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра маси транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

У статті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14 жовтня 1997 року № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998 року за № 128/2568 (далі Правила №363), визначено, що сідельний тягач - це автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, причіп - це транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом. До цього виду транспортного засобу належать напівпричепи і причепи-розпуски.

Транспортним засобом визнається пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Вантажним автомобілем є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів.

Автопоїзд (транспортний состав) - це механічний транспортний засіб, що з`єднаний з одним або кількома причепами за допомогою зчіпного пристрою, а експлуатацією транспортного состава є транспортування тягачем причепа згідно з інструкцією щодо його використання (відповідність причепа тягачу, наявність страхового з`єднання, єдиної системи сигналізації, освітлення тощо).

При цьому, сідельний тягач в поєднанні з напівпричепом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів, відтак, відносяться до категорії вантажних автомобілів.

Наведене кореспондується з пунктом 2.13 Правил дорожнього руху, відповідно до якого транспортний засіб для перевезення вантажів складається з тягача відповідної категорії та причепу.

Відповідно до п. п. «б» п.22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси для комбінованих транспортних засобів:

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом 40 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом 40 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);

- двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 42 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення);

- трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра 44 т (для автомобільних доріг державного значення), 24 т (для автомобільних доріг місцевого значення).

Відтак, згідно п. 22.5 Правил дорожнього руху, гранично допустима фактична маса комбінованого транспортного засобу, за якої допускається рух автомобільними дорогами державного значення, більше 40 тон (42 та 44 тони) встановлена виключно у разі здійснення перевезення транспортними засобами вантажу в одному або більше контейнерах, або в змінних кузовах.

В інших випадках, встановлених п. 22.5 ПДР, така гранично допустима фактична маса комбінованого транспортного засобу не може перевищувати 40 тонн.

Також, згідно з п.п. «а» п. 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують зовнішніх габаритів, зокрема, ширину 2,6 м; сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, без винесення габариту на смугу зустрічного руху 3 ,75 м.

Окрім того, згідно з п. п. «в» п. 22.5 ПДР рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують навантаження на одинарну вісь 11,5 тон.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що відповідно до постанови серії АА № 00007401 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 18.04.2023, 24.03.2023 о 14 год. 47 хв., за адресою Н-11, км. 76+702, Дніпропетровська область, зафіксовано транспортний засіб Renault Magnum 500 DXI, д/н НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 9,93 % (1,142 тон) при дозволеному максимальному навантаженню на вісь 11,5 тон. (а.с. 10).

За вказане правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500,00 грн.

Відповідно до зазначеної постанови, кількість вісей транспортного засобу Renault Magnum 500 DXI, д.н.з НОМЕР_1 5 шт.; спарені колеса 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 4130 мм, 2-3: 5740 мм, 3-4: 1320 мм, 4-5: 1310 мм; навантаження на вісь 1 7100 кг, 2- 15050 кг, 3 3900 кг, 4 4050 кг, 5 4100 кг; загальна маса 34 200 кг. Навантаження на одиночну вісь (з урахуванням похибки) - 12 642 кг. Зазначене також підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю до постанови серії АА № 00007401 від 18.04.2023 (а.с. 62).

Також апеляційним судом встановлено, що відповідно до постанови серії АА № 00007770 у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 25.04.2023, 01.04.2023 о 08 год. 48 хв., за адресою М-04, км. 186+337, Дніпропетровська область, зафіксовано транспортний засіб Renault Magnum 500 DXI, д/н НОМЕР_1 , відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: загальної ширини транспортного засобу на 7,269 % (0,189 м.) при дозволеній максимальній фактичній ширині 2,6 м. Загальна ширина (з урахуванням похибки) 2,789 м.

Відповідно до зазначеної постанови, кількість вісей транспортного засобу Renault Magnum 500 DXI, д.н.з НОМЕР_1 5 шт.; спарені колеса 2 вісь; відстань між вісями 1-2: 4110 мм, 2-3: 5700 мм, 3-4: 1310 мм, 4-5: 1310 мм; навантаження на вісь 1 7400 кг, 2- 13750 кг, 3 6700 кг, 4 6400 кг, 5 6400 кг; загальна маса 40 700 кг. Висота 3, 785 м. Ширина 2,889 м. Довжина 15,722 м. Загальна ширина (з урахуванням похибки) 2, 789 м. Зазначене також підтверджується інформаційною карткою габаритно-вагового контролю до постанови серії АА № 00007770 від 25.04.2023 (а.с. 60).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Renault Magnum 500 DXI, д/н НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

З фотознімків доданих до оскаржуваних постанов, встановлено, що вказаний у постанові сідельний тягач рухався з напівпричепом. Даний транспортний засіб є двовісним сідельним тягачем з трьохвісним напівпричепом. Загальна кількість вісей 5 (а.с. 58-59).

Аналіз наведеного свідчить про те, що оскаржувані постанови містять всю необхідну інформацію, передбачену КУпАП та Порядком № 1174. При цьому, постанови містять відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації.

Крім того, оскаржувані постанови повністю відповідає Додатку 1 до Інструкції з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 27 вересня 2021 року № 512.

Позивач ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі не наводить доводів та відповідних доказів на спростування зафіксованих параметрів перевищення допустимих нормативів габаритно-вагових показників транспортного засобу.

Водночас ОСОБА_1 в позовній заяві, як і в апеляційній скарзі, зазначає, що не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, оскільки належним користувачем є ПП «Миколаїввтормет».

Надаючи оцінку вказаним доводам колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до договору № МА-2022 оренди транспортних засобів з екіпажем (водієм) від 01.07.2022, ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) передає в оренду ПП «Миколаїввтормет» транспортний засіб марки Renault Magnum 500 DXI, д/н НОМЕР_1 , вантажний сідловий тягач (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 ), а також транспортний засіб SAMARO, модель S 338 DH, тип транспортного засобу причіп- спеціалізований н/пр контейнеровоз-Е, 2001 року випуску, ДНЗ НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 ) (а.с. 12-13).

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору передача автомобіля в/з оренду(и) здійснюється за актом приймання-передачі, що є невід`ємною частиною даного договору.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, доказів передання транспортного засобу марки Renault Magnum 500 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , приватному підприємству «Миколаїввтормет», або використання останнім вказаного транспортного засобу, позивачем до матеріалів справи не надано.

Водночас, за приписами ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою і третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі (за допомогою комплексу технічних засобів автоматичного визначення вагових, габаритних та інших параметрів транспортного засобу з функціями фотозйомки та/або відеозапису, що функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Тобто за ч. 1 ст. 14-3 КУпАП адміністративну відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, несе відповідальна особа (особа за якою зареєстровано транспортний засіб) або належний користувач транспортного засобу, який внесений до Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Відповідно до статті 279-5 КУпАП, у разі якщо адміністративні правопорушення, у сфері безпеки на автомобільному транспорті, передбачені частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1 цього Кодексу, зафіксовані за допомогою засобів фото і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, уповноважені на те посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а в разі необхідності державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлюють відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-3 цього Кодексу, або вантажовідправника.

Ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів здійснюються уповноваженими посадовими особами Головного сервісного центру МВС.

Зокрема, згідно пункту 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 № 779 (надалі - Порядок 779), до ЄДРТЗ вноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку).

Відповідно до пункту 4 Розділу II Порядку 779, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі, зокрема, державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачою тимчасового реєстраційного талона.

Процедура внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу (далі - належний користувач) для автоматизованого облік регулюється Порядком внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 № 1145 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 1145).

Підпунктами 1-4 пункту 2 Порядку № 1145 встановлено, що у цьому Порядку терміни вживаються в такому значенні:

заявники - власник транспортного засобу (його представник за нотаріально посвідченою довіреністю або за дорученням, якщо власником транспортного засобу є юридична особа) та належний користувач;

електронна заява - заява про внесення до Реєстру відомостей про належного користувача за формою згідно з додатком 1, яка формується через веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС, із накладенням електронного підпису заявників, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису (далі - електронний підпис), або через Єдиний державний вебпортал електронних послуг (далі - Портал Дія), у тому числі з використанням його мобільного додатка, у довільній формі, придатній для сприйняття її змісту, з накладенням віддаленого кваліфікованого електронного підпису Дія. Підпис (Дія ID) або електронного підпису заявників та кваліфікованої електронної печатки технічного адміністратора Порталу Дія відповідно до Законів України Про електронні довірчі послуги та Про електронні документи та електронний документообіг;

заява - заява про внесення до Реєстру відомостей про належного користувача за формою згідно з додатком 1, оформлена в паперовій формі та підписана заявниками в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС;

належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Згідно з пунктом 3 Порядку № 1145 підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками, якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування.

Положеннями пункту 5 Порядку № 1145 встановлено, що відомості про належного користувача до Реєстру вносяться через: територіальні органи з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС); веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС; Портал Дія, у тому числі з використанням його мобільного додатка.

Під час внесення до Реєстру відомостей забезпечується їх зберігання, запобігання несанкціонованому доступу та поширенню персональних даних відповідно до законодавства.

Водночас, згідно з пунктом 14 Порядку № 1145 внесення до Реєстру відомостей про належного користувача, якого визначив безпосередньо власник транспортного засобу, здійснюється в сервісному центрі МВС у присутності власника транспортного засобу (його представника за довіреністю або за дорученням, якщо власником транспортного засобу є юридична особа) та належного користувача.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що позивач, у разі передання приватному підприємству «Миколаїввтормет» права користування на транспортний засіб, зазначений у договорі оренди транспортних засобів з екіпажем (водієм) від 01.07.2022 № МА-2022 та спірних постановах, повинен був за спільною заявою з представником «Миколаїввтормет» здійснити внесення відомостей про належного користувача транспортним засобом.

Однак, вказаних дій позивач не ініціював та не вчинив. При цьому, достатніх доказів протилежного, як і доказів користування транспортним засобом транспортний засіб марки Renault Magnum 500 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , на момент габаритно-вагового контролю за спірними постановами, позивачем в ході розгляду справи до судів першої та апеляційної інстанції не надано.

Також колегія суддів зауважує, що стаття 14-3 КУпАП містить два взаємовиключні суб`єкти відповідальності. Сам по собі факт передачі транспортного засобу в оренду, без внесення відомостей про це до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, не звільняє власника транспортного засобу від відповідальності незалежно від того, з чиєї вини невнесення відповідних відомостей до Реєстру мало місце.

Відтак, з огляду на викладене, а також те, що до Єдиного державного реєстру транспортних засобів не вносились відомості про зміну належного користувача транспортного засобу, на думку колегії суддів, доводи апелянта про те, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, на думку апеляційного суду є необґрунтованими.

Окрім того, на обґрунтування протиправності постанови серії АА № 00007401 від 18.04.2023, якою встановлено перевищення загальної ширини транспортного засобу на 7,269% (0,189 м) при дозволеній максимальній ширині 2,6 м, позивач зазначає, що транспортний засіб Renault Magnum 500 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , зазначений у спірній постанові, має сталі технічні характеристики відповідно до даних заводу виробника, зокрема його ширина складає 2,5 м.

На підтвердження вказаних доводів позивачем до позовної заяви долучено роздруківку технічних характеристик транспортного засобу Renault Magnum з інтернет-сайту Вікіпедія (веб-посилання: http://ru.wikipedia.org/wiki/Renalut_Magnum) (а.с. 11, зворот).

Водночас, позивач зазначає, що свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу позивач не містить відомостей про його переобладнання, що свідчить про відповідність транспортного засобу технічним характеристикам виробника (ширина 2,5 м).

Колегія суддів вважає необґрунтованими вказані доводи позивача з огляду на таке.

Так, зі змісту долученої позивачем роздруківки технічних характеристик транспортного засобу Renault Magnum з інтернет-сайту Вікіпедія (веб-посилання: http://ru.wikipedia.org/wiki/Renalut_Magnum) неможливо встановити, що вказані характеристики стосуються транспортного засобу, ідентичного за характеристиками (модель, модифікація, рік випуску тощо) з транспортним засобом позивача. При цьому, не вбачається, що наведена роздруківка є офіційною інформацією від виробника.

Окрім того, з аналізу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Renault Magnum 500 DXI, д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 встановлено, що останнє містить відомості про переобладнання транспортного засобу. Вказане спростовує доводи позивача про відсутність відомостей про переобладнання даного транспортного засобу.

При цьому, позивачем ані до позовної заяви, ані до апеляційної скарги не долучено доказів на спростування перевищення ширини транспортного засобу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, обов`язок відповідача щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення не звільняє позивача від доказування підстав позову, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Положеннями ч. ч. 1-2 ст. 76 КАС України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на спростування вчинення ним інкримінованих правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, за результатами яких відповідачем прийнято спірні постанови.

Водночас, в ході апеляційного розгляду справи відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу долучено докази на підтвердження правомірності спірних постанов, а саме: фотознімки з автоматизованого пункту габаритно-вагового контролю, інформаційні довідки габаритно-вагового контролю, відомості про повірку технічних засобів, якими зафіксовано адміністративне правопорушення (а.с. 54-92).

Вказані докази підтверджують перевищення габаритно-вагових параметрів встановлених п. 22.5 ПДР транспортним засобом позивача.

Відтак, враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази перевищення транспортним засобом позивача габаритно-вагових параметрів встановлених п. 22.5 ПДР, а також те, що позивач є належним суб`єктом правопорушення, відповідальність за яке встановлена ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про правомірність оскаржуваних постанов та відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач не є перевізником, в розумінні положень ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а отже не може бути суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП України;

Оцінюючи вказані доводи апелянта колегія суддів виходить з такого.

Так, положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначає відповідальність для перевізників, а також встановлює адміністративно-господарські штрафи.

Проте, як вбачається зі змісту оскаржуваних постанов, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності як фізична особа, власник транспортного засобу, на підставі ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

Відтак, вищевказані доводи апелянта є безпідставними.

Окрім того, в апеляційній скарзі апелянт вказує, що судом першої інстанції не враховано, що оскаржувана постанова серії АА № 00007401 від 18.04.2023 не містить інформацію про тип, модель, марку причепу/напівпричепу, категорію транспортного засобу, для розрахунку відсотку перевищення габаритно-вагових параметрів, передбачених п. 22.5 ПДР України для різних типів автомобілів, причепів/напівпричепів.

Колегія суддів вважає необґрунтованими наведені доводи апелянта, оскільки спірні постанови містять дані про фактично зафіксовані результати зважування транспортного засобу, з урахуванням похибки, у відповідності до вимог Порядку № 1174.

Відповідачем в ході судового розгляду справи долучені належні та допустимі докази на підтвердження результатів зважування, які позивачем не спростовані.

При цьому, доводи позивача про не зазначення відповідачем в оскаржуваних постановах даних про напівпричіп не спростовує суті вчиненого правопорушення - рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2021 року у справі № 640/11468/20, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення»; межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови безумовного дотримання ним передбаченої законом процедури прийняття такого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 5 липня 2022 року у справі № 522/3740/20, від 27 вересня 2022 року у справі № 320/1510/20, від 3 жовтня 2022 року у справі № 400/1510/19, від 1 листопада 2022 року у справі № 640/6452/19 та від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22.

Крім того Верховний Суд у постанові від 16.03.2023 по справі № 400/4409/21 зазначив, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

При цьому, на відміну від надмірного формалізму, застосування судами підходу до вирішення спору, що ґрунтується на засадах, визначених статтею 2 КАС України, передбачає: 1) винесення судового рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), керуючись верховенством права (справедливістю); забезпечення мотивованості судового рішення шляхом оцінки: причин, які призвели до процедурних порушень; наслідків, до яких призвели ці процедурні порушення; можливості безпосередньо у судовому процесі усунути (нейтралізувати) ці процедурні порушення; добросовісності/недобросовісності суб`єкта, який допустив процедурні порушення; 3) застосування трискладового тесту вирішення публічно правового спору (передбачає, що суд, приймаючи рішення у межах суддівського розсуду (дискреції суду), перевіряє його на відповідність (несуперечність) принципам національної безпеки, суспільного інтересу, ефективності захисту порушеного права особи).

У вказаній постанові Верховний Суд при визначення підходів до відмежування формалізму від надмірного формалізму, зокрема, наголосив на тому, що якщо є доступ до суду, «правопорушник» доводить, у першу чергу, сам факт відсутності правопорушення, що дозволяє суду оцінити суть відповідного правопорушення.

Водночас, наявні в матеріалах справи докази не спростовують вчинення позивачем інкримінованих правопорушень.

Окрім того, згідно з п. 3 Вимог до облаштування автоматичних пунктів фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті, які є Додатком до Порядку № 1174, у місці установки вимірювального обладнання автоматичного пункту повинні бути здійснені заходи, які відповідають вимогам, наведеним в описі типу засобу вимірювання.

Згідно з п. п. 7, 9 Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 року № 163 засіб вимірювальної техніки повинен відповідати суттєвим вимогам, установленим у додатку 1, та вимогам, установленим у відповідних додатках 3-12, що стосуються даної категорії засобу вимірювальної техніки.

Засоби вимірювальної техніки можуть бути надані на ринку та/або введені в експлуатацію в разі, коли вони відповідають вимогам цього Технічного регламенту.

Колегією суддів з оскаржуваних постанов встановлено, що габаритно-ваговий контроль проводився у пунктах автоматичного комплексу габаритно-вагового контролю, який розміщений на автомобільних дорогах за адресами: Н-11, км. 76+702, Дніпропетровська область; М-04, км. 186+337, Дніпропетровська область.

Правопорушення зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою комплексних технічних засобів марки WIM 78, WAGA-WIM35, № 16, свідоцтво про повірку технічного засобу серії UA.TR.113-0619/11F-22, а також WIM 20, WAGA-WIM35, № 7,свідоцтво про повірку технічного засобу серії UA.TR.113-0619/05F-21 (а.с.70-75, 85-87).

Таким чином, оскаржувані постанови містить посилання на технічний засіб, номер свідоцтва про його повірку та строк його дії, що призводить до можливості його точної ідентифікації та технічні засоби фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі відповідають вимогам Технічного регламенту засобів вимірювальної техніки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2016 № 163, на підтвердження чого представником відповідача долучено вищевказані докази.

Враховуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що оскаржувані постанови відповідають вимогам чинного законодавства та містять всі необхідні данні, які є обов`язковими для постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі.

Інші доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині постанови, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.08.2023 у справі № 489/2760/23 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.08.2023 у справі № 489/2760/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.І. Шляхтицький
Судді С.Д. Домусчі Г.В. Семенюк