Справа № 480/10293/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Сумській області), в якій просив:
1) визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження пенсії позивачу максимальним розміром з 01.07.2023 р.;
2) зобов`язати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію без обмеження пенсії максимальним розміром з 01.07.2023 р. з урахуванням подальших підвищень надбавок та (змін) пенсії.
Свої вимоги мотивував тим, що відповідач протиправно, при здійсненні перерахунку пенсії на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №480/2283/23, обмежив розмір пенсії максимальним розміром. Позивач наголошує, що положення ч.7 ст.43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб в цілому визнано неконституційним відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/20і6 від 20.12.2016 року. Так, згідно із пунктом другим резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016№ 7-рп/2016, зокрема, частина 7 статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Таким чином, з 20.12.2016 не чинною є ч.7 ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.
Ухвалою суду у цій справі від 20.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі отримано представником відповідача 21.09.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (а.с.24), однак, відзиву на позовну заяву до суду у встановленій в ухвалі строк надано не було.
Крім того ухвалою суду у відповідача були витребувані додаткові докази у справі, втім які 27.11.2023 були надані позивачем.
Частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Як вбачається з позову та підтверджується матеріалами справи, позивачу було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 9 квітня 1992 року №2262-XII (далі Закон №2262-ХІІ) та позивач перебуває на обліку у відповідача (а.с.9зворот-11, 15). При цьому матеріалами справи підтверджується, що розмір пенсії позивача при призначенні було визначено виходячи із 74% основного розміру пенсії (а.с.9зворот).
Відповідач здійснив перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб (далі Постанова КМУ №103), проте виходячи з 70% основного розміру пенсії, з чим позивач не погодився та звернувся до Сумського окружного адміністративного суду, рішенням якого від 19.05.2023 у справі №480/2283/23, крім іншого, було зобов`язано ГУ ПФУ в Сумській області здійснити з 01.01.2018 перерахунок пенсії ОСОБА_1 виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням уже виплачених сум без обмеження граничного розміру.
Вказане підтверджується обставинами, встановленими у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №480/2283/23, що згідно даних Єдиного реєстру судових рішень набрало законної сили та обставини якого не підлягають доказуванню згідно ч.4 ст.78 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, на виконання вказаного рішення суду позивачу було здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 з визначенням основного розміру пенсії позивача в 74% грошового забезпечення, однак розмір пенсії позивача з 01.01.2018 до виплати був визначений з урахуванням обмеження максимальним розміром у сумі 5681,65грн., в той час, коли розмір пенсії позивача без обмеження максимальним розміром - нараховано в загальному розмірі 7530,30грн. Вказане вбачається з протоколу про перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 на виконання рішення суду з розрахунком на доплату (а.с.31, 38-зворот-39) та наступними протоколами про перерахунок пенсії на виконання рішення суду після 01.01.2018 (а.с.11, 32-38), при проведенні яких розмір пенсії позивача також обмежувався максимальним розміром.
Позивач, не погодившись з тим, що відповідач обмежив розмір пенсії максимальним розміром при здійсненні перерахунку на виконання рішення суду, звернувся до ГУ ПФУ в Сумській області з відповідною заявою, однак відповідач листом повідомив позивача про те, що проведений перерахунок пенсії позивачу було проведено з урахуванням чинної на момент проведення перерахунку ч.7 ст. 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (а.с.7зворот-8).
Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.5 ст.43 Закону №2262-XIІ (в редакції, яка діяла з 01.01.2008 до 01.10.2011, враховуючи зміни, внесені згідно із Законом України від 28.12.2007 N107-VI) максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 вказана норма, доповнена Законом України від 28.12.2007 N107-VI визнана неконституційною.
Проте з 01.10.2011 Законом України від 08.07.2011 N3668-VI (далі - Закон №3668-VI) частина 5 ст. 43 була викладена в новій редакції: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Згідно змін, внесених Законом України від 12.04.2016 №1080-VІІІ дана частина стала вважатись частиною 7.
При цьому, у відповідності до п.2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016, положення ч.7 ст.43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції України, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за рішеннями Конституційного Суду України неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність (абз. 6 п. 4 Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2000 від 14.12.2000 у справі № 1-31/2000 про порядок виконання рішень Конституційного Суду України).
Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі №2262-XIІ.
Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року. Однак, буквальне розуміння змін внесених Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.
Це означає, що протягом 2017 року стаття 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб також не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Отже, внесені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 6 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
Таким чином, з 20.12.2016 стаття 43 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Однак, як встановлено судом, ГУ ПФУ в Сумській області на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №480/2283/23 проведено позивачу перерахунок пенсії з 01.01.2018, з обмеженням її граничним розміром (а.с.31, 38-зворот-39). При проведенні подальших перерахунків пенсії позивача на виконання рішення суду після 01.01.2018 розмір його пенсії також обмежувався (а.с.11, 32-38). Відтак, дії відповідача у цьому випадку не можуть відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2. ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.
Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги, що розмір пенсії позивача максимальним розміром при здійсненні перерахунку на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 у справі №480/2283/23 було обмежено саме з 01.01.2018, а не з 01.07.2023, як помилково вважає позивач, суд доходить висновку, що дії відповідача в цьому випадку не можуть відповідати критеріям правомірності, визначених в ч.2. ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд, з метою повного захисту прав позивача, враховуючи вимоги ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вбачає необхідним вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження максимальним розміром пенсії позивача при здійсненні її перерахунку саме з 01.01.2018 та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача саме з 01.01.2018, виходячи із 74% основного розміру пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з ГУ ПФУ в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 1073,60грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції, наявної в матеріалах справи (а.с.5).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 при здійсненні її перерахунку з 01.01.2018.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018, виходячи із 74% основного розміру пенсії без обмеження максимальним розміром пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1073грн.60коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2023.

Суддя І.Г. Шевченко