Справа № 160/24171/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс Про до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-
20.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Сервіс Про (далі- позивач) до Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач-2), в якому позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті від 13.09.2023 р. № 005377 про застосування адміністративно-господарського штрафу позивача притягнуто до відповідальності відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 17 000 грн. Представник позивач, зазначає, що не є перевізником вантажів в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а законодавчі вимоги про обов`язкове обладнання діючими та повіреними тахографами розповсюджуються лише на вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн при здійсненні ними міжнародних автомобільних перевезень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.09.2023 року було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 18.10.2023 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
12.10.2023 року від Державної служби України з безпеки на транспорті до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що під час рейдової перевірки виявлено, що транспортний засіб обладнаний тахографом, однак при перевірці не надано протокол про перевірку та адаптацію тахографа, чим порушені вимоги ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт". Також зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону документ, який засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, для авто перевізника є обов`язковим документом для здійснення внутрішніх перевезень вантажів. Так, відповідно до пункту 11.1 Правил № 363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Згідно з ТТН № 2978 від 21 серпня 2023 року автомобільним перевізником зазначено ТОВ «Сервіс Про»», а вантажоодержувачем ТОВ «Акта - Сервіс». Отже, зважаючи на те, що вантажоодержувачем є особа відмінна від Позивача суб`єкта господарювання, то має місце саме надання послуг перевезення вантажу позивачем, а відтак твердження позивача про те, що ним послуг вантажного перевезення позивачем не надавалося і він не є автомобільним перевізником не відповідає дійсності. Враховуючи вищевикладене, постанова про притягнення до відповідальності є правомірною.
Відповідач-2 станом на 29.11.2023 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи.
16.10.2023 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в який представник не погоджується з доводами, викладеними у відзиві. Зазначає, що відповідачем не доведено належними доказами, що позивач є суб`єктом правопорушення та об`єктивну сторону такого правопорушення, що полягає в наданні послуг з перевезення вантажів без оформлення документів. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
23.11.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "СЕРВІС ПРО" надійшла заява про забезпечення позову.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що керуючись Законом України «Про автомобільний транспорт», Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок 1567) та на підставі направлення на перевірку №004075 від 21.08.2023 року посадовими особами Укртрансбезпеки 21.08.2023 року проводилась рейдова перевірка на автодорозі (а/д) М-30, Старий-Умань-Дніпро-Ізварине, 916+897м.
У ході проведення перевірки відповідач зупинив транспортний засіб марки Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва НОМЕР_2 , водій ОСОБА_1 .
Суд встановив, що транспортний засіб, який перевірявся, було передано ОСОБА_1 - ТОВ «Сервіс Про» на підставі договору позички транспортного засобу від 15.08.2023.
За результатами проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області складений акт №004075 від 21.08.2023 року.
Відповідно до акта №004075 від 21.08.2023 року перевіркою встановлено порушення передбачене ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Водій ОСОБА_1 з актом ознайомлений, про що свідчить його підпис в самому акті і запис «Водій від підпису та пояснень відмовився».
28.08.2023 року позивачу направлено повідомлення про розгляд справи про правопорушення законодавства про автомобільний транспорт із зазначенням часу 13.09.2023 року з 10 год. 00 хв. до 15год. 00 хв. (перерва з 12 год. 00 хв. до 12 год. 45 хв.) і місця розгляду справи.
13.09.2023 року до приміщення територіального органу Укртрансбезпеки з`явився представник позивача, та надав заперечення проти висновків викладених у акті перевірки, що не заперечується відповідачем.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11.02.2015 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
Підпунктами 2, 15, 27, 54, 58, 62 пункту 5 даного Положення передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування; здійснює нарахування плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, під час здійснення габаритно-вагового контролю; проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт; здійснює контроль наявності, видачу дозвільних документів на здійснення перевезень та контроль відповідності виду перевезення, що фактично здійснюється; здійснює інші повноваження, визначені законом.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, визначено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджена постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Згідно з пунктом 12 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) здійснюється на підставі щотижневого графіка.
У пункті 15 Порядку №1567 визначений виключний перелік питань, що перевіряється контролюючими особами під час здійснення рейдової перевірки, зокрема, в частині виконання вантажних перевезень перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм вимог Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Як установлено пунктами 20, 21 Порядку №1567, виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Згідно з пунктами 26 та 27 Порядку №1567 справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі.
Таким чином, Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті та Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті, що забезпечують реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, уповноважені здійснювати державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті, зокрема, шляхом здійснення рейдових перевірок та притягнення до відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" №2344-III (далі - Закон №2344-III).
Відповідно до ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.
Абзацом 2 частини другої статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що водій транспортного засобу зобов`язаний мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.
Згідно з п. 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (далі Положення - №340), автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Отже, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн (що відповідає спірному випадку) повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Як вбачається з відомостей свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію ТЗ марки Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , повна маса транспортного засобу становить 3500 кг (тобто понад 3,5 тонн), а тому вказаний автомобіль повинен бути обладнаний діючим та повіреним тахографом.
Згідно п.6.3 Положення водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція №385).
Відповідно до п.1.4 Інструкції №385 визначені у ній терміни вживаються у такому значенні:
- адаптація тахографа до транспортного засобу - оновлення або підтвердження параметрів автомобільного транспортного засобу, що зберігаються у пам`яті тахографа, до яких залежно від типу тахографа належать: ідентифікаційний номер (VIN-код) та номерний знак (цифри та літери, нанесені на номерному знаку, - VRN) автомобільного транспортного засобу, розмір застосованих пневматичних шин, результати визначення константи тахографа "k", характеристичного коефіцієнта автомобільного транспортного засобу "w", ефективного кола шини "l", а також показники часу, пробігу, граничного значення швидкості, на яке налаштований обмежувач швидкості транспортного засобу (за наявності). Термін "адаптація тахографа до транспортного засобу", за визначенням ЄУТР, - "калібрування";
- картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі;
- контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
- тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР;
Відповідно до пункту 2.6 Інструкції №385, ПСТ (пункти сервісу тахографів) виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі, зокрема, установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа.
Згідно п.2.7 Інструкції №385 за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
Відповідно до п.2.8 Інструкції №385 за умови позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа ПСТ відповідно до вимог ЄУТР маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра згідно з вимогами додатка 2.
Відповідно до пункту 3.5 Інструкції №385 перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Згідно пункту 3.6 Інструкції №385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа.
З аналізу наведених норм, суд доходить висновку про обов`язок автомобільного перевізника забезпечити автомобіль, який він використовує, повіреним тахографом, а також належну його експлуатацію.
Відповідно до ст. 60 Закону від 05.04.2001 № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону - у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, у цьому випадку наявний склад порушення, за вчинення якого позивача притягнуто до відповідальності.
Транспортні засобі, які визначені у пункті 6.1 Положення №340, обов`язково повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Враховуючи імперативні вимоги п.6.1 саме для 1) автобусів для пасажирських перевезень протяжністю понад 50 км та 2) вантажних автомобілів понад 3,5 тонн, - встановлення тахографів є обов`язком, а не правом.
В розумінні вимог ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Вантажний транспортний засіб марки Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , який, у ході перевірки зупинив відповідач, належить на праві власності ОСОБА_1 .
Суд встановив, що транспортний засіб, який перевірявся, було передано ОСОБА_1 ТОВ «Сервіс Про» на підставі договору позички транспортного засобу від 15.08.2023.
Вказаний вище транспортний засіб на момент перевірки здійснював перевезення вантажу на підставі товарно-транспортних накладних №1СППФ000161207, №1СППФ00161207, №1СППФ000161207 від 21.08.2023 року.
У вказаній товарно-транспортній накладній автомобільним перевізником зазначено - ТОВ «Сервіс ПРО», замовником - ТОВ «Сервіс ПРО», вантажоодержувачем - ТОВ "Акта-сервіс".
Наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 року затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила № 363).
Згідно із визначенням, яке наведене у главі 1 Правил № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.
Отже, товарно-транспортна накладна є документом, який містить інформацію про вантаж, який перевозиться.
Відтак суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що у зв`язку з отриманням вищезазначеної товарно-транспортної накладної, під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у відповідача була наявна інформація щодо надання позивачем послуг перевезення.
Таким чином, позивач у спірних правовідносинах є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону №2344-III і може нести відповідальність, передбачену законом України «Про автомобільний транспорт».
Абзацом 3 частини першої статті 60 Закону №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Таким чином, суд доходить висновку, що у ході перевірки відповідач встановив відсутність у позивача, як автомобільного перевізника, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, то відповідач правомірно притягнув позивача до відповідальності за статтею 60 Закону № 2344-ІІІ.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, при прийнятті постанови від 13.09.2023 р. № 005377 про застосування до позивача штрафу, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а відтак вказана постанова відповідає критеріям правомірності і підстави для її скасування у суду відсутні.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при відмові в задоволенні позову, судові витрати по сплаті позивачем судового збору та витрати на правничу допомогу, не підлягають компенсації за рахунок відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець