Справа № 520/33836/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про залишення позову без руху

28 листопада 2023 р. справа № 520/33836/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши питання прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярошенка Вадима Васильовича про 1) визнання неправомірними дій головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярошенка Вадима Васильовича щодо реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 31285,60 грн від 20 січня 2022 року в межах виконавчого провадження № 35673348 як виконавчого документу та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 169,00 грн від 20 січня 2022 року в межах виконавчого провадження № 35673348 як виконавчого документу; 2) скасування постанови Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 січня 2022 року у виконавчому провадженні № 35673348 про стягнення виконавчого збору у розмірі 31 285, 60 грн, від 20 січня 2022 року у виконавчому провадженні № 35673348 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 169,00 грн, від 18 жовтня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73087324, від 19 жовтня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73094182,

встановив:

В оформленні матеріалів адміністративного позову виявлено низку недоліків.

По-перше, у межах поданого одного позову заявником поєднано одночасно декілька різних та самостійних основних вимог немайнового характеру, а саме: 1) визнання неправомірними дій головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярошенка Вадима Васильовича щодо реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про стягнення виконавчого збору у розмірі 31285,60 грн від 20 січня 2022 року в межах виконавчого провадження № 35673348 як виконавчого документу; 2) визнання неправомірними дій головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярошенка Вадима Васильовича щодо реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 169,00 грн від 20 січня 2022 року в межах виконавчого провадження № 35673348 як виконавчого документу; 3) скасування постанови Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18 жовтня 2023 року про відкриття виконавчого провадження №73087324, 4) скасування постанови Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19 жовтня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73094182.

Окрім того, у межах поданого одного позову заявником поєднано одночасно декілька різних та самостійних основних вимог майнового характеру, а саме: 1) скасування постанови Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 січня 2022 року у виконавчому провадженні № 35673348 про стягнення виконавчого збору у розмірі 31 285, 60 грн; 2) скасування постанови Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 20 січня 2022 року у виконавчому провадженні № 35673348 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 169,00 грн.

Процесуальна вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії або утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дії чи бездіяльності є однією окремою самостійною вимогою, а отже, оплачується судовим збором як за одну вимогу немайнового/майнового характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Отже сума судового збору за подання даного позову з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" становить за чотири вимоги немайнового характеру 3435,52 грн (858,88 * 4) та за 2 вимоги майнового характеру на загальну суму 31454,60 грн - 858,88 грн.

Однак, у матеріалах справи відсутні як докази сплати судового збору, так і докази звільнення від виконання обов`язку з оплати судового збору.

Отже, з огляду на зміст заявлених вимог та положення Закону України "Про судовий збір" для усунення недоліку позивачу належить сплатити судовий збір та подати до суду оригінал документу про оплату судового збору у розмірі 4294,40 грн на рахунок - UA4020661, одержувач - ГУК Харків обл/мХар Основ"ян/22030101, код одержувача - 37874947, банк одержувача - Казначейство України (ел. адм. подат.), МФО - 899998, код класифікації доходів бюджету - 22030101.

По-друге, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені статтею 287 КАС України.

Частиною 3 статті 287 КАС України передбачено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Пунктом 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 року за №489/20802; далі за текстом - Інструкція №512/5) визначено, що органами державної виконавчої служби є, зокрема: управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України ; відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень; районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України.

Проте, у заявник у позові у якості відповідача указав - Головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ярошенка Вадима Васильовича, що не відповідає вимогам ч. 3 ст. 287 КАС України.

По-третє, відповідно до частини першої, третьої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Суд наголошує, що ст. 287 КАС України встановлено десятиденний строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні строки оскарження установлені частиною п`ятою статті 74 Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII "Про виконавче провадження".

У цьому контексті строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Обумовлений строк звернення до адміністративного суду обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Водночас порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретного органу, особи (або осіб) щодо неї.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У цьому аспекті «день, коли особа дізналася про порушення свого права» - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів).

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Отже, законодавець виходить не тільки з факту безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Також порівняльний аналіз словоформ «дізналася» і «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

За змістом частини першої статті 121 КАС України пропущений процесуальний строк, встановлений законом, суд може поновити за заявою учасника справи, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У цьому контексті під «поважними причинами» слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Одночасно з цим, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Загалом правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення.

Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин: вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Зрештою право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Заявником до позову додано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій він вказав, що виконавче провадження було закінчене на підставі заяви адвоката Лисенка А.О. від 04.10.2023 року. Не отримуючи довгий час відповіді на дану заяву, 23.10.2023 року до відповідача направлено адвокатський запит щодо надання відповіді. Листом представника позивача повідомлено, що виконавче провадження є закінченим, та долучено постанову про закінчення виконавчого провадження № 35673348 від 09.10.2023 року, зі змісту якої позивачу стало зрозумілим, що стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження було виділено в окреме провадження. Представник заявника зазначає, що даний лист отримав на електронну пошту 13.11.2023 та подаючи позов протягом 10-ти днів строк для подання позовної заяви не є пропущеним, оскільки кінцевим строком є 23.11.2023 року.

Розглянувши подане клопотання суд зазначає, що надісланий запит до ДВС від 04.10.2023 та від 23.10.2023 за своїм змістом стосується питання закриття виконавчого провадження з підстав фактичного виконання рішення суду боржником в межах ВП №35673348, а тому відповідь ДВС на зазначений запит не може розцінюватись у межах даного спору спору як обставина для врахування дотримання позивачем строку для оскарження спірних постанов та дій виконавця у справі.

За наявними у справі матеріалами спір стосується, зокрема, виведення виконавцем в окремі виконавчі провадження № 73087324 та № 73094182 стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору (на підставі постанови від 20.01.2022 року у ВП № 35673348) та витрат на проведення виконавчих дій (на підставі постанови від 20.01.2022 року у ВП № 35673348).

Відповідно суд зазначає, що позивач був обізнаний про наявність боргу враховуючи те, що заборгованість стосувалась саме його майнових інтересів, відповідно обставини відкриття виконавчого провадження та вчинених в рамках виконавчого провадження дій мали бути відомі позивачу, враховуючи також доступ осіб до Реєстру виконавчих проваджень, відомостей АСВП.

Відтак, суд приходить до переконання про те, що отримання відповіді на запит у листопаді 2023 року не змінює моменту, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії стосовно захисту власного права та захист своїх інтересів і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до адміністративного суду.

Аргументи позивача не є переконливими свідченнями того, що за наявності наміру поновити порушені права він був об`єктивно позбавлений можливості вчасно звернутися до адміністративного суду.

Зрештою оцінка змісту обставин справи, хронології та послідовності дій позивача перед зверненням до суду свідчать про те, що цей строк міг бути пропущений через відсутність його зусиль і належної старанності, а не через дію об"єктивно нездоланних та непереборних факторів, наслідки котрих не могли бути відвернуті власними зусиллями заявника.

Відповідно, таких обставин та доказів, які б об"єктивно унеможливлювали або перешкоджали зверненню до суду з позовом у встановлений судом строк, позивачем до суду не надано, а зазначені в обґрунтування поважності пропуску строку звернення до суду в поданій заяві від 23.11.2023 причини є недостатніми та не доводять вимушеність несвоєчасного звернення до суду у даному конкретному випадку. Натомість, позивачем не наведено жодної поважної обставини в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду та не надано жодного доказу в обґрунтування вказаних обставин.

Суд зазначає, що доводи заявника про необізнаність про відкриття відносно неї виконавчого провадження №73087324 та №73094182 без доведення відсутності реальної можливості ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження, дізнатися про рух виконавчого провадження, в тому числі щодо винесення чи не винесення відповідачем відповідних постанов, є необґрунтованими та безпідставними.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст. 123, ст. 161 КАС України, то позов має бути залишений без руху відповідно до ст. 169 КАС України з встановленням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.4-12, 118-123, 160, 161, 169, 241-243, 248, 256, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку звернення до суду - залишити без задоволення.

Позов - залишити без руху.

Надати строк для усунення недоліків в оформленні матеріалів позову у 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення позову без руху.

Встановити, що способом усунення недоліків є подання до суду доказів сплати судового збору; оформленого згідно з ч.3 ст.287 КАС України позову у відповідній кількості примірників разом з доказами направлення відповідачу у зв`язку із подачею позову із використанням функціоналу ЄСІТС; юридично умотивованої та документально доведеної заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду із долученням належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів настання цього наслідку через дію поважної причини.

Роз`яснити, що невиправлення недоліків зумовлює повернення позову.

Копію даної ухвали направити заявникові.

Роз`яснити, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя А.В. Сліденко