Справа № 160/21428/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,
23.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», згідно поданого рапорту.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 30.07.2023 року проходить військову службу за контрактом з 30.07.2023 року по теперішній час в військовій частині НОМЕР_1 . 29.03.2023 року відповідно до довідки №282 виданої КНП «Апостолівський центр первинної медико-санітарної допомоги» мати позивача була визнана особою що потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з цим 19.04.2023 року ОСОБА_1 подав до В/Ч НОМЕР_1 рапорт про звільнення на підставі підпункту «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». 01.06.2023 року позивач отримав відповідь на вище вказаний рапорт, якою йому було відмовлено у звільненні у зв`язку з тим що нібито до рапорту не надано повний пакет документів, який би надав підстави для звільнення з військової служби. Позивач вважає відмову відповідача щодо задоволення рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
30.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
05.10.2023 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що спірна відмова є правомірною та такою, що винесено у відповідності до вимог чинного законодавства. Так, позивачем подано рапорт з порушенням правил підпорядкування та позивачем не долучено до рапорту оригінали документів, які підтверджували б сімейні обставини на які він посилається в своєму рапорті, а також не підтверджено факт, що більше нікому доглядати зо його матір`ю. У зв`язку із вищевикладеним було підготовано відповідь від 01.06.2023 року №3988 відповідно до якої старшого солдата ОСОБА_1 повідомлено про неможливість розгляду його рапорту, у зв`язку з відсутністю необхідного пакету документів, які підтвердили б підстави звільнення. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до довідки Лікувально-консультативної комісії Комунального підприємства «Апостолівський центр первинної медико-санітарної допомоги» №282 від 29.03.2023 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Згідно з довідкою Лікувально-консультативної комісії Комунального підприємства «Апостолівський центр первинної медико-санітарної допомоги» №283 від 29.03.2023 року ОСОБА_1 може надавати соціальні послуги (здійснювати догляд).
19.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом в якому просив звільнити його з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з тим, що мати позивача потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою ЛКК від 29.03.2023 року.
До вказаного рапорту позивачем було долучено додатки в нотаріально засвідчених копіях, а саме: - свідоцтво про народження ОСОБА_1 ; - довідка ЛКК Капінус Т.В.; - паспорт ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; - ідентифікаційні коди ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; - пенсійне посвідчення ОСОБА_2 ; акт обстеження житлових умов.
Військова частина НОМЕР_1 рішенням від 01.06.2023 року №3988 розглянуто рапорт щодо звільнення з військової служби за сімейними обставинами та повідомлено, що в наданих позивачем копіях документів відсутній повний пакет документів, який би надав підстави для звільнення з військової служби.
Позивач вважає відмову відповідача щодо задоволення рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону «Про військовий обов`язок і військову службу» протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25 березня 1992 року (далі - Закон №2232-XII).
Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.
Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.
При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який востаннє продовжений до 18 серпня 2023 року.
Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24 лютого 2022 року постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Позивач у позовній заяві зазначає, що подав рапорт і просив його звільнити з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, під час воєнного стану, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Наполягаючи на необхідності здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, позивач вказує на те, що необхідність такого догляду підтверджена довідкою Лікувально-консультативної комісії Комунального підприємства «Апостолівський центр первинної медико-санітарної допомоги» №282 від 29.03.2023 року ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.
Однак, відповідач не задовольнив відповідний рапорт, оскільки, відсутній повний пакет документів, який би надав підстави для звільнення з військової служби.
Щодо допустимості довідки Лікувально-консультативної комісії Комунального підприємства «Апостолівський центр первинної медико-санітарної допомоги» №282 від 29.03.2023 року, для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 затверджено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу.
Так, абзацом 6 наведеної постанови визначено, що військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема:
необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Зміст наведеного правового регулювання свідчить на користь висновку, що стосовно осіб, які є старшими 18 років, відповідні обставини мають бути підтверджені медичним висновком медико-соціальної експертної комісії.
Крім того, згідно примітки переліку визначено, що члени сім`ї військовослужбовця, особи рядового чи начальницького складу - особи, внесені в особову справу військовослужбовця або особи рядового чи начальницького складу: дружина (чоловік), діти, батьки та батьки дружини (чоловіка), які перебувають на його утриманні.
Позивач висновку медико-соціальної експертної комісії, якою була би підтверджена необхідність постійного догляду за матір`ю, не надав, що свідчить про відсутність підстав для його звільнення з військової служби та правомірність дій відповідача щодо його не звільнення зі служби.
У даному випадку відсутня суперечність правових норм, оскільки нормативно-правові приписи постанови КМУ від 12 червня 2013 року № 413 не суперечать Закону України № 2232-XII, а лише деталізують його положення, з огляду на специфіку регулювання спірних правовідносин в контексті співвідношення діяльності закладів охорони здоров`я та проходження такого особливого виду служби як військова. Закон встановлює загальну правову норму, яка передбачає коло документів та перелік органів, які можуть підтверджувати відповідні обставини. У свою чергу, приписи постанови КМУ розмежовують повноваження таких органів в залежності від віку суб`єкта, якому надається відповідний висновок. Жодних суперечностей у викладеному правовому регулюванні не існує, позаяк воно не передбачає одночасної можливості різних суб`єктів (ЛКК і МСЕК) підтверджувати ідентичні обставини.
Отже, довідка Лікувально-консультативної комісії Комунального підприємства «Апостолівський центр первинної медико-санітарної допомоги» №282 від 29.03.2023 року, надана позивачем, не може бути визнана документом, передбачена чинним законодавством, на підставі якого позивач підлягає звільненню з військової служби, оскільки довідка, видана такою комісією, що може підтверджувати відповідні обставини лише стосовно особи, яка не досягла 18 років.
Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації через сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю постійного стороннього догляду за хворою матір`ю.
Інші доводи та аргументи учасників справи не мають значення для правильного вирішення спору по суті, не впливають на встановлені в ході розгляду справи обставини і не спростовують викладених висновків суду.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В даній справі позивач не довів належними та достатніми доказами наявність у нього права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв