Справа № 520/13150/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 р. Справа № 520/13150/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Зінченко А.В., м. Харків, повний текст складено 04.08.23 по справі № 520/13150/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ"

до Кропивницької митниці Державної митної служби України

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТІ» (далі ТОВ «АРТІ», позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Кропивницької митниці Державної митної служби України (далі Кропивницька митниця, відповідач), у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA901000/2023/000043/2 від 09.05.2023;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA901020/2023/000075 від 09.05.2023;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці Державної митної служби України на користь ТОВ «АРТІ» понесені судові витрати у справі, зокрема витрати на правничу (правову) допомогу адвоката у сумі 10000 грн 00 коп. та суму сплаченого судового збору 5368 грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA901000/2023/000043/2 від 09.05.2023, як такого, що винесено за відсутності законних підстав, оскільки ТОВ «АРТІ» разом із митною декларацією (далі МД) № 23UA6706 від 08.05.2023 було подано документи, які повністю підтверджують числові показники митної вартості ввезеного товару, а також повністю усувають сумніви контролюючого органу у правильності обрання позивачем першого методу визначення митної вартості товару. Крім того, під час проведення процедури консультацій із декларантом ТОВ «АРТІ» на вимогу митного органу надало додаткові документи, передбачені ч. 3 ст. 53 МК України, однак останні були залишені поза увагою відповідача.

Пояснив, що за умовами контракту від 01.05.2017 № ARKAIL-2017 сторонами було визначено комерційні умови поставки FOB Ningbo, а тому відповідно до правил Інкотермс 2010, саме на продавця покладено обов`язки з митного очищення товару для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно. Відтак, всі вищезазначені затрати входять у ціну товару, а тому не мають бути зазначені в калькуляції б/п від 13.03.2023, що також підтверджується листом-поясненням постачальника від 08.05.2023, який був наданий митному органу. Як наслідок, відсутність цієї інформації не може покладатись відповідачем в основу прийняття рішення про коригування митної вартості.

Щодо не надання доказів оплати за товар згідно комерційного інвойсу від 13.03.2023 № КL-АТ-2304 повідомив, що оплата поставленого товару має здійснюватися протягом 60 днів від дати коносаменту. А відтак, з урахуванням дати коносаменту - 20.03.2023, останнім днем строку для оплати є 19.05.2023. Таким чином, на дату подання митної декларації у позивача не було можливості надати докази на підтвердження оплати товару.

Також зауважив, що під час проведення процедури консультацій відповідач вказував на відсутність доказів оплати робіт та послуг з транспортування товару відповідно до контракту від 04.01.2018 № 204018-118, у зв`язку з чим позивачем у відповідь на повідомлення № 1/08/05/2023 від 08.05.2023 було надано для підтвердження рахунки на оплату № 1432 від 21.04.2023р., № 1542 від 02.05.2023р. та платіжні доручення № 13307 від 24.04.2023, № 13482 від 05.05.2023.

Переконував, що зазначення у графі 16 СМR від 28.04.2023 № 5491 іншої особи перевізника ніж ТОВ «Хіллдом логістік», з яким позивачем було укладено договір від 04.01.2018 № 204018-118, пов`язано із залученням до надання транспортно-експедиторських послуг третьої особи ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕРСЕРВІС», що підтверджується договором від 02.05.2022 № 020522-15/1, який також був наданий позивачем на повідомлення № 1/08/05/2023 від 08.05.2023.

Враховуючи вищевикладене, позивач стверджував, що надана інформація у своїй сукупності підтверджує заявлену митну вартість та її складові, документи не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що спростовує висновки митного органу щодо відсутності таких підтверджень. В свою чергу, наведені відповідачем у спірному рішенні, а також під час проведення процедури консультацій, застереження не впливають на числові значення митної вартості товару та її розрахунок, мають формальний характер, та вказують на відсутність підстав для коригування заявленої позивачем митної вартості.

Щодо використання відповідачем цінової інформації за фактами попередніх здійснених позивачем митних оформлень, з посиланням на висновки Верховного Суду, наведених у постанові від 07.08.2018 у справі № 815/3400/17, вказав, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, а тому такі дані не можуть мати переважне значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Факт наявності в автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнений раніше ним чи іншими особами за значно вищою вартістю, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавством таких підстав прямо не встановлено, а тому такі обставини не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Крім того, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, відповідачем не зазначено коригувань на обсяг партії, не складено жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням процедури прийняття оскаржуваного рішення, зокрема вимог ст. 55 Митного кодексу України.

Стверджував, що картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA901020/2023/000075 від 09.05.2023 за своїм змістом не відповідає положенням п. 7.1 та п. 7.2 Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631, оскільки не містить обґрунтування причин відмови в митному оформленні, пояснень щодо того, які саме вартісні показники складових митної вартості товару є непідтвердженими та неповними, а також відсутні роз`яснення вимог, виконання яких могло б забезпечити можливість прийняття митної декларації за заявленим методом визначення митної вартості.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 у справі № 520/13150/23 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" (вул. Пушкінська, буд. 61, літ. Д-1,м. Харків,61024, ) до Кропивницької митниці Державної митної служби України (вул. Лавандова, буд. 27Б, м. Кропивницький, 25030, ) визнання протиправним та скасування рішення залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального справа, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 року у справі № 520/13150/23 повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТІ» до Кропивницької митниці Державної митної служби про скасування рішення про коригування митної вартості товари № UA 901000/2023/000043/2 від 09.05.2023 року та картки відмови в прийняти митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобі) комерційного призначення № UA 901020/2023/000075 від 09.05.2023 року задовольнити у повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат з урахуванням вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про формальний розгляд справи судом першої інстанції, оскільки відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UA901000/2023/000043/2 від 09.05.2023, суд погодившись з обґрунтуванням відповідача, викладеним у відзиві на позов, лише переписав його дослівно. При цьому, жодним чином не були досліджені подані позивачем до митного оформлення документи та умови поставки за контрактом контракту від 01.05.2017 № ARKAIL-2017.

На спростування висновків відповідача, викладених у спірному рішенні, ТОВ «АРТІ» наведено доводи, аналогічні тим, що містить позовна заява.

Також наголосив, що на вимогу відповідача ТОВ «АРТІ» було надано додаткові документи, зокрема лист-пояснення продавця від 08.05.2023 за контрактом від 01.05.2017 № ARKAIL-2017, відповідно до якого вартість завантаження товару на транспортний засіб включена продавцем до вартості витрат «Вартість процесу виробництва та вулканізації», а вартість митного очищення на експорт та навантаження контейнеру на борт судна включена до вартості витрат «Вартості доставки до порту». Таким чином, до складу митної вартості товару не повинні були включатися витрати з митного очищення та вартості завантажувальних робіт, які за умовами контракту від 01.05.2017 № ARKAIL - 2017 поніс продавець на митній території Китаю.

Звернув увагу, що відповідачем в порушення вимог ст. 77 КАС України не надано до суду митні декларації від 20.02.2022 № UA 209190/2023/8764 та від 03.03.2023 № UA 209190/2023/11285 на підставі яких було відкориговано митну вартість імпортованого позивачем товару.

Посилаючись на висновки суду касаційної інстанції, викладені у постанові від 15.02.2022 по справі № 809/315/1 зауважив, що приписи МК України зобов`язують митницю зазначати конкретні обставини, що викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, обґрунтовувати необхідність перевірки спірних відомостей, а також вказувати документи, надання яких може усунути сумнівну їх достовірності. Разом з цим, відповідач у повідомленні від 08.05.2023 самостійно засвідчив, що вимога щодо надання додаткових документів замість конкретного переліку містила «примірний» перелік документів, які декларант повинен був подати для «усунення» сумніву митниці у достовірності інформації, яка міститься у поданих разом з митною декларацією документах, а саме виписку з бухгалтерської документації, каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару тощо.

Просив врахувати, що позивачем подавалась специфікація разом з митною декларацією, як додаток до зовнішньоекономічного контракту. Крім того, витребуваний митним органом прайс-лист не є основним документом відповідно до частини другої ст . 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів, а також є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару (постанова Верховного Суду від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21).

Крім того, відповідач при здійсненні митного оформлення товарів за шостим (резервним) методом мав обґрунтувати неможливість визначення митної вартості за основним методом, а також навести належні аргументи про те, що документи, подані апелянтом для митного оформлення товару, були недостатніми чи такими, що в сукупності викликали сумнів в достовірності інформації, у тому числі і щодо ціни. Водночас, відповідачем не було спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів та не обґрунтовано неможливість визначити митну вартість на підставі наданих документів.

Також повідомив, що сума витрат на правову допомогу, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції складає 10 000,00 грн, а під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 8000 грн.

23.10.2023 представник позивача надіслав до суду апеляційної інстанції заяву про стягнення судових витрат, в якій просив у разі задоволення апеляційної скарги ТОВ «АРТІ» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 здійснити перерозподіл судових витрат у справі № 520/13150/23; стягнути на користь ТОВ «АРТІ» сплачену суму судового збору у розмірі 13 420,00 (грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці; стягнути на користь ТОВ «АРТІ» суму судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18 000,00 (вісімнадцять тисяч) грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці.

Відповідач, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «АРТІ» подано для митного оформлення митну декларацію (надалі МД) № 23UА67U6 від 08.05.2023 з метою ввозу в Україну конвеєрних стрічок. Вартість товару була визначена за ціною договору (контракту) (Договір № АBКАІL-2017 від 01.05.2017р.) у розмірі 1 300 088,52 грн.

Разом із митною декларацією декларантом надано до Кропивницької митниці перелік документів для підтвердження митної вартості товару за ціною визначеною у договорі.

З метою митного оформлення товару та на підтвердження заявленої митної вартості товару позивачем надано відповідачу повний пакет документів, передбачений ст. 53 МК України, а саме: пакувальний лист (Раскіng List) КL-АТ-2304 від 13.03.2023, рахунок фактура (інвойс) (Commercial invoice) № КL-АТ-2304 від 13.03.2023, коносамент (Bill of lading) SHWS223030653 від 20.03.2023, автотранспортна накладна (Road consignment note) № 5491 від 28.04.2023, сертифікат про походження товару (Certificate of origin) № 23С3326А2617/00007R від 20.03.2023, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1432 від 21.04.2023, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1542 від 02.05.2023, прейскурант (прайс-лист) виробника товару Б/н від 20.12.2022, розрахунок ціни (калькуляція) Б/н від 13.03.2023, доповнення до зовнішньоекономічному договору (контракту) Дод. Угода № 1 від 28.12.2018, доповнення до зовнішньоекономічному договору (контракту) дод. угода № 2, № 3, № 4, специфікація № 30 від 09.01.2023, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу № АRКАІL-2017 від 01.05.2017, договір (контракт) про перевезення № 20401 8-118 від 04.01.2018, копія митної декларації країни відправлення № 19265117 від 13.03.2023.

Після подання МД та аналізу наданих до неї документів та інформації, відповідачем було розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронних повідомлень за наступними ідентифікаторами: № 2fb19113-148b-4626-9185-аЗсbfe0f8b6d від 08.05.2023 та №5f39 b6b-999f-4496-9230-86b252db8be1 від 09.05.2023.

Відповідно до повідомлення № 2fb19113-148b-4626-9185-аЗсbfe0f8b6d від 08.05.2023 відповідач посилається на встановлення обставин, які на його думку у сукупності унеможливлюють здійснити перевірку числових значень відповідних витрат, оскільки подані позивачем до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Також у вказаному повідомленні містилась вимога про надання відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України додаткових документів, зокрема: виписки з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (у тому числі щодо транспортних витрат); за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Позивач разом з повідомленням № 1/08/05/2023 від 08.05.2023 надав відповідачу відповіді за обставинами, визначеними в повідомленні № 2fb19113-148b-4626-9185-аЗсbfe0f8b6d від 08.05.2023, та документи: лист-пояснення постачальника товарів від 08.05.2023 та переклад на українську мову, платіжне доручення 13307 від 24.04.2023, платіжне доручення 13482 від 05.05.2023, договір № 020522-15/1 від 02.05.2022 між TОВ «ХІЛДДОМ ЛОГІСТІК» та ТОВ «ТРАНСКОНТЕЙНЕРСЕРВІС», переклад на українську мову комерційного інвойсу від 13.03.2023 № КL-AТ-2304 від 13.03.2023, переклад на українську мову калькуляції від 13.03.2023, переклад на українську мову прайс-листа від 20.12.2022 року.

09.05.2023 позивач отримав повідомлення за № а5f39 b6b-999f-4496-9230-86b252db8be1 від 09.05.2023, зі змісту якого випливає, що відповідач використав автоматизовану систему митного оформлення ПІК «Інспектор» та здійснив порівняння рівня заявленої митної вартості товару з рівнями митної вартості товарів з максимально наближеними характеристиками. Виявлено, що заявлений рівень митної вартості товару нижчий, ніж рівні митних вартостей всіх вищезгаданих товарів по митним оформленням, проведеним митницями України в митному режимі «імпорт» за час, наближений до /дати експорту в Україну оцінюваного товару.

Відповідачем на підставі результатів, отриманих за допомогою ПІК «Інспектор» та АСУР МФК визначено митну вартість товару за правилами ст. 64 МК України резервним методом на рівні 2,4101 дол. США/кг згідно з інформацією щодо товаровиробника «ZHEJLANG KAILI RUBBER CO.LTD». Для визначення митної вартості використані відомості з МД від 20.02.2023 №UА209190/2023/8764 та МД від 03.03.2023 № UА209190/2023/11285, за якою здійснено митне оформлення позивачем.

За результатами проведеного контролю визначення митної вартості відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UА901000/2023/000043/2 від 09.05.2023, відповідно до якого (графа 31) відповідач здійснив митну оцінку товару за 6 (резервним) методом визначення митної вартості на підставі наявної в автоматизованій системі митного оформлення ПІК «Інспектор» цінової інформації за фактами митних оформлень, а саме: МД від 20.02.2023 №UА209190/2023/8764 та МД від 03.03.2023 №UА209190/2023/11285 з розрахунку 2,4101 дол.США/кг.

З рішення слідує, що коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось. З огляду на не подання позивачем документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідачем складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА901020/2023/000075 від 09.05.2023.

З урахуванням коригувань, визначених у рішенні товарів UА901000/2023/000043/2 від 09.05.2023, позивачем було подано скореговану митну декларацію № 23UА2U0 від 09.05.2023, за якої товар було випущено до вільного обігу на території України.

Позивач, вважаючи прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UА901000/2023/000043/2 від 09.05.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA901020/2023/000075 від 09.05.2023 такими, що винесені всупереч приписів чинного законодавства, що призвело до збільшення розміру митних платежів на 91 108,09 грн, звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що винесення відповідачем спірного рішення та картки відмови здійснено відповідачем на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МК України та іншими підзаконними нормативними актами, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття таких рішень. Судом враховано, що в наданій позивачем до митного оформлення калькуляції б/н від 13.03.2023 відсутні відомості по митному очищенню товару для експорту (хоча митна декларація країни відправлення наявна) та не відображено відомості про навантаження товару на транспортний засіб. З огляду на умови комерційного інвойсу від 13.03.2023 № KL-AT-2304 (100% оплата протягом 60 днів від дати коносаменту), судом зроблено висновок, що оплата за товар, враховуючи дату коносаменту 20.03.2023, вже могла бути здійснена станом на 08.05.2023, однак відповідних доказів до митного оформлення декларантом надано не було.

Судом враховано, що відповідно до розділу 3 контракту від 04.01.2018 № 204018-118 (пункт 3.3) оплата робіт та послуг здійснюються замовником протягом 14 календарних днів з часу пред`явлення рахунку (рахунки датовані 21.04.2023 та 02.05.2023), однак до митного оформлення доказів їх оплати не надано. Крім того, зазначений контракт укладено між ТОВ «Хіллдом логістікс» та ТОВ «АРТІ», однак в графі графи 16 CMR від 28.04.2023 № 5491 вказано іншу особу перевізника, документальне підтвердження повноважень про здійснення перевезення не надавалось.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що виявлені обставини у сукупності унеможливлюють здійснення перевірки числових значень відповідних витрат, а подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 р. № 4495-VI, що набрав чинності з 01.06.2012 р. (далі по тексту МК України).

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні використовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю( ч. 5 ст. 54 МК України).

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості ( ч. 6 ст. 54 МК України).

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів..

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA901000/2023/000043/2 від 09.05.2023, підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування вказано невідповідність вартості товару, що надійшов, митній вартості подібного товару по митним оформленням проведеним митницями України в режимі «імпорт» за час наближений до дати експорту в Україну оцінюваного товару.

В обґрунтування причин невизнання заявленої декларантом митної вартості відповідач вказав, що подані до митного оформлення документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, оскільки при проведенні перевірки документів, що були надані до митного оформлення, митним органом виявлено, що згідно з розділом 4 контракту комерційні умови поставки FOB Ningbo (на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товару для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно), однак в наданій до митного оформлення калькуляції б/н від 13.03.2023 відсутні відомості по митному очищенню товару для експорту (хоча митна декларація країни відправлення наявна) та не відображено відомості про навантаження товару на транспортний засіб.

Крім того, за умовами комерційного інвойсу від 13.03.2023 № KL-AT-2304 (згідно перекладу мережі Інтернет, оскільки переклад документу до митного оформлення не надавався, 100% оплата повинна бути проведена протягом 60 днів від дати коносаменту), оплата за товар, враховуючи дату коносаменту 20.03.2023, вже могла бути здійснена станом на 08.05.2023, але до митного оформлення доказів оплати надано не було.

Також у спірному рішенні відображено, що відповідно до розділу 3 контракту від 04.01.2018 № 204018-118 (пункт 3.3) оплата робіт та послуг здійснюються замовником протягом 14 календарних днів з часу пред`явлення рахунку (рахунки датовані 21.04.2023 та 02.05.2023), але до митного оформлення доказів оплати вказаних послуг не надано. Контракт укладено між ТОВ «Хіллдом логістікс» та ТОВ «Арті», однак в графі графи 16 CMR від 28.04.2023 № 5491 вказано іншу особу перевізника, а документальне підтвердження повноважень про здійснення перевезення декларантом не надавалось.

З огляду на вищевикладене, митний орган дійшов висновку, що основний метод визначення митної вартості товарів (за ціною договору-контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), неможливо застосувати, відповідно до частини шостої ст.54 МК України, частини другої ст.58 МК України. Цінова інформація (ціни договорів) щодо вартості ідентичних та подібних товарів в розумінні ст. 59 61 МК України, а також ст. 62-63 МК України у максимально наближений до дати експорту товару в Україну термін у митниці не виявлено, а декларантом не надано (згідно даних ПІК Інспектор» наявна інформація щодо митних оформлень ідентичних артикулів товарів ТОВ «Арті» за резервним методом).

З посиланням на положення ст. 54, 55 МК України, на підставі інформації, яка міститься в ПІК «Інспектор», та враховуючи встановлену ст. 57 МК України послідовність застосування методів визначення митної вартості, митну вартість товару визначено у порядку статті 64 МК України резервним методом на рівні 2,4101 дол. США/кг згідно інформації щодо товаровиробника «ZHEJIANG КАШ RUBBER CO. LTD» по МД від 20.02.2023 № UA209190/2023/8764 та по МД від 03.03.2023 N UA209190/2023/11285, за якими здійснено митне оформлення ТОВ «АРТІ» товару «конвеєрні стрічки», торгівельна марка «EXCELLENT», виробник товару «ZHEJIANG KAILI RUBBER CO., LTD», МВМВ 6, умови поставки FOB Ningbo, вага нетто 18103 кг та 2788 кг відповідно, країна походження, відправлення Китай.

Отже, фактично підставою для коригування митної вартості слугувало те, що заявлена митна вартість ввезеного позивачем товару, є нижчою, ніж вартість товару, вказана у вищеперелічених митних деклараціях, що були взяті відповідачем за основу при коригуванні митної вартості оцінюваного товару.

Колегія суддів зазначає, що порядок коригування митної вартості товарів встановлено статтею 55 МК України. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

За Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Натомість, приймаючи рішення про коригування митної вартості імпортованого позивачем товару за резервним методом, відповідач не надав пояснення щодо корегувань на обсяг партії, не навів жодних розрахунків, за якими митним органом визначено таку вартість товару, що є порушенням ст. 55 Митного кодексу України. При цьому, у рішенні не проведено детальне дослідження цих митних декларацій з доданими до них документами, не наведено технічні характеристики товару, що має суттєве значення, оскільки ціна товару за контрактом встановлюється виходячи не з ваги товару, а з його характеристик, а ідентифікація раніше оформленого митницею товару, на підставі лише зазначених вище відомостей не можлива лише з посиланням на раніше оформлену митну декларацію.

З приводу тверджень митного органу про відсутність в документах, наданих до митного оформлення, відомостей по митному очищенню товару для експорту та інформації про навантаження товару на транспортний засіб, які були враховані судом першої інстанції в якості підстави для висновку про правомірність спірних рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з п. 4.1. контракту від 01.05.2017 № ARKAIL-2017, укладеного між «ZHEJLANG KAILI RUBBER CO.LTD» (постачальник) та ТОВ «Арті» (імпортер), поставка товару здійснюється морським транспортом на умовах FOB Нінгбо Китай або FOB інший порт Китай з додаванням транспортних витрат за погодженням сторін (Інкотермс 2010).

Датою поставки вважається дата завантаження постачальником товару, що пройшов митне очищення для експорту, на судно вказане імпортером, з цього часу до імпортера переходять всі ризики втрати або знищення товару, а також обов`язок з понесення всіх витрат, пов`язаних з товаром.

За приписами п. 4.4 вказаного контракту після відвантаження товару, постачальник за власний рахунок зобов`язаний направити імпортеру протягом 20 днів за допомогою кур`єрської служби доставки наступні документи: комерційний інвойс, коносамент, пакувальний лист, сертифікат походження, митну декларацію, проформу інвойс, специфікацію, сертифікат якості виробник товару (на вимогу імпортера).

За правилами Інкотермс 2010 термін "франко-борт" означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. З цього моменту усі витрати й ризики втрати чи пошкодження товару повинен нести покупець. Термін FOB зобов`язує продавця здійснити митне очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки у випадках перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом.

Продавець зобов`язаний здійснити завантаження товару на борт судна, призначеного продавцем, у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами, в названому порту відвантаження, у спосіб, що відповідає звичаям порту.

Продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.5, нести всі ризики втрати чи пошкодження товару до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження.

Продавець зобов`язаний, з урахуванням положень статті Б.6:

- нести всі витрати, пов`язані з товаром, до моменту переходу товару через поручні судна в названому порту відвантаження;

- сплатити, коли це належить, витрати експортних митних процедур, а також усі мита, податки та інші збори, що підлягають сплаті при експорті товару.

З наведеного слідує, що за умовами терміну FOB на продавця покладаються обов`язки з митного очищення товару для експорту і всі витрати до перетину товаром поручнів борта судна в порту країни-експортера, а також витрати із завантаження товарів на судно.

Колегія суддів враховує, що митний орган не заперечує, що витрати з митного очищення товару були понесені постачальником по контракту від 01.05.2017 № ARKAIL-2017, однак вказує на відсутність відомостей таких витрат. Разом з цим, до митної вартості товару підлягають включенню витрати, понесені декларантом, а не його контрагентом за відповідним договором, а відтак вимога митного органу про надання відомостей щодо вартості митного очищення у даному випадку є безпідставною. Отже, до складу митної вартості товару не повинні були включатися витрати з митного очищення та вартості завантажувальних робіт, які за умовами контракту від 01.05.2017 № ARKAIL - 2017 поніс продавець на митній території Китаю.

Також, позивачем під час митного оформлення було надано калькуляцію вартості б/н від 13.03.2023 (а.с. 64), в якій зазначено вартість доставки до порту. Крім того, на вимогу відповідача ТОВ «Арті» було надано додаткові документи, зокрема лист-пояснення продавця від 08.05.2023 за контрактом від 01.05.2017 № ARKAIL-2017 (а.с. 52), згідно з яким вартість завантаження товару на транспортний засіб включена продавцем до вартого витрат «Вартість процесу виробництва та вулканізації», вартість митного очищення на експорт та навантаження контейнеру на борт судна включена до вартості витрат «Вартість доставки до порту».

Таким чином, враховуючи, що за умовами поставки FOB витрати щодо навантаження на судно в порту Нінгбо, а також витрати з митного очищення товару понесено продавцем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у позивача був відсутній обов`язок з надання відомостей про такі витрати.

Щодо відсутності документів на підтвердження оплати послуг за договором від 04.01.2018 № 204018-118, колегія суддів зазначає наступне.

Так, під час митного оформлення ТОВ «Арті» надано договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експертно-імпортних та транзитних вантажів № 204018-118 від 04.01.2018, укладений між позивачем та ТОВ «Хіллдом Логістік», згідно з яким виконавець зобов`язується за відповідну плату та за рахунок замовника надати транспортно-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів морським, автомобільним, залізничим, авіаційним транспортом, а також великовантажних контейнерах і додаткові послуги, необхідні для організації таких перевезень вантажу.

Сторони визначили, що вартість послуг вказується в рахунку виконавця (п. 3.1 договору від 04.01.2018).

Відповідно до п. 3.3 договору від 04.01.2018 оплата робіт та послуг здійснюється замовником протягом 14 днів з часу пред`явлення рахунку.

Згідно з наявним в матеріалах справи рахунком № 1432 від 21.04.2023, виписаним ТОВ «Хіллдом Логістик» на адресу позивача, вартість морського фрахту за межами території України : Нігбо, Китай-Константа, Румунія складає 93827,60 грн (без ПДВ), а вартість експедиторських послуг 615,67 грн ( без ПДВ). Загальна сума, у т.ч. ПДВ - 94566,40 грн.

Відповідно до рахунку на оплату №1542 від 02.05.2023 навантажувально-розвантажувальні роботи в порту Константа, Румунія 45362,32 грн, оформлення ВМД за межами митної території України 8200,68 грн, автоперевезення за межами митної території України по напрямку м. Константа (Румунія) м/п Орлівка (України 45000 грн), завершення мультимодального перевезення територією України по напрямку м/п Орлівка -м. Харків 71992,00 грн, експедиторська винагорода ( на території України) 4490 грн. Загальна вартість, у т.ч. ПДВ - 175943,00 грн.

Колегією суддів встановлено, що під час проведення консультацій з митницею разом з листом №1/08/05/2023 від 08.05.2023 позивачем було надано платіжну інструкцію № 13307 від 24.04.2023 на суму 94566,40 грн та платіжну інструкцію № 13482 від 05.05.2023 на суму 175943,00 грн (а.с. 54,55), що підтверджують оплату транспортно-експедиційних послуг у повному обсязі.

За таких обставин, посилання митного органу на ненадання доказів оплати послуг за договором № 204018-118 від 04.01.2018 є такими, що спростовані під час апеляційного перегляду справи.

Однією з підстав коригування митної вартості задекларованого позивачем товару відповідач зазначив наявність розбіжностей в наданих ТОВ «Арті» до митного оформлення документах, зокрема пославшись на те, що контракт № 204018-118 від 04.01.2018 був укладений між ТОВ «Арті» і «ХІЛЛДОМ ЛОГІСТИК», однак в графі 16 CMR від 28.04.2023 № 5491 вказано іншу особу перевізника, документальне підтвердження повноважень про здійснення перевезення не надавалось.

Так, варто зазначити, що відповідно до п. 2.1.2. договору № 204018-118 від 04.01.2018 до обов`язків Виконавця належить укладення від свого імені договорів з портами, перевізниками, складами, судноплавними компаніями, їх агентами, експедиторськими та іншими організаціями на перевезення, перевалку, зберігання вантажів та необхідні додаткові роботи та послуги, в т.ч. переупакування, перемаркування, ремонт тари, завантаження та розвантаження контейнерів, відбір проб та зразків, зважування, фумігацію, дезактивацію, визначення кількості та якості, сертифікацію та страхування вантажів і контейнерів. Виконавець за рахунок коштів Замовника проводить розрахунки з ними, оплачує збори та інші обов`язкові платежі.

На виконання вищевказаних положень з метою виконання зобов`язань по договору № 204018-118 від 04.01.2018 ТОВ «Хіллдом Логістик» було укладено із ТОВ «TPАСКОНТЕЙНЕРСЕРВІС» договір про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення експортно-імпортних та транзитних вантажів № 020522-15/1 від 02.05.2022, який також був наданий позивачем до митного органу разом з повідомленням позивача № 1/08/05/2023 від 08.05.2023.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в графі 16 CMR від 28.04.2023 № 5491 перевізником визначено саме ТОВ «TPАСКОНТЕЙНЕРСЕРВІС», що повною мірою узгоджується з вищевказаними документами, та усуває сумніви контролюючого органу з приводу наявних розбіжностей у поданих позивачем документах.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач, визначаючи митну вартість декларованого товару включив до її складу вартість транспортно-експедиційних послуг, понесених у зв`язку з доставленням товару з порту Нінгбо до території України. При цьому, у контролюючого органу з приводу невірного визначення їх розміру будь-які зауваження були відсутні.

В контексті спірних правовідносин доцільно вказати, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким(-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. МК України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому рахунок-фактура, надана позивачем при митному оформленні товару, є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи і доводи контролюючого органу щодо відсутності доказів оплати на товар, оскільки згідно з умовами комерційного інвойсу від 13.03.2023 № KL-AT-2304 100 % оплати за товар позивач мав здійснити протягом 60 днів від дати коносаменту від 20.03.2023 (а.с. 20), тобто до 19.05.2023.

Відтак, на дату подання митної декларації № 23UA6706 від 08.05.2023 позивачем не був порушений строк платежу, а доказів оплати товару згідно комерційного інвойсу від 13.03.2023 № KL-AT-2304 в його розпорядженні не існувало.

Колегія суддів вважає прийнятними посилання апелянта на висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 11.04.2018 по справі № 804/4680/16, відповідно до яких під час розгляду справ про коригування митної вартості неодноразово висловлювались правові позиції щодо умов оплати за товар. Зокрема, у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу умови розрахунків між сторонами безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не є підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару та витребування органом доходів і зборів додаткових документів у декларанта.

На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, з огляду на наявність розбіжностей в документах.

Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.

З приводу обраного відповідачем методу визначення митної вартості колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідачем відкориговано митну вартість за резервним методом відповідно до ст. 64 МК України на підставі наявної в митного органу інформації, яка міститься в МД від 20.02.2023 №UA209190/2023/8764 та по МД від 03.03.2023 NUA209190/2023/11285, за якими вартість товару склала 2,4101 дол.США/кг.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 64 МК України, якою урегульовано питання визначення митної вартості за шостим (резервним) методом, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та вмотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Застосовуючи резервний метод визначення митної вартості, відповідач посилався на МД від 20.02.2023 № UA209190/2023/8764 та МД від 03.03.2023 № UA209190/2023/11285, які була взяті за основу для коригування митної вартості оцінюваного товару, вказуючи при цьому на виробника товару, умови поставки, торгівельну марку, обсяг поставки, країну походження та дату поставки.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні митні декларації за якими здійснювалось митне коригування, а відтак у суду апеляційної інстанції відсутні підстави стверджувати, що вказане коригування було здійснено з дотриманням вимог законодавства, зокрема в частині обрання методу визначення митної вартості.

Таким чином, відповідач не довів неможливість застосування методів «а» - за ціною договору щодо ідентичних товарів і «б» - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів. Обставин на підтвердження неможливості застосування вказаних методів визначення митної вартості товару, відповідач не навів під час розгляду даної справи ані в суді першої ані апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності коригування митної вартості ввезеного позивачем товару за резервним методом визначення митної вартості згідно з оскаржуваним рішенням про коригування митної вартості товарів № UA901000/2023/000043/2 від 09.05.2023.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UА807000/2021/000875/2 від 29.04.2021, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів зазначає, що зі змісту картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA901020/2023/000075 від 09.05.2023, вбачається, що остання містить вимоги, виконання яких забезпечує митне оформлення - подання нової МД з урахуванням відомостей, наведених у рішенні про коригування митної вартості.

Тобто, подання нової митної декларації не було для декларанта повністю добровільним.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у ст. 301 МК України, ст. 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.

З огляду на вказане, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA901020/2023/000075 від 09.05.2023, яка винесена відповідачем у зв`язку з прийняттям спірного рішення про коригування митної вартості, яке визнано судом протиправним, підлягає скасуванню.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Згідно із пунктом 7 частини 3 статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням вищенаведеного, беручи до уваги, що суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин не дослідив наявні в матеріалах справи докази, неповно встановив обставини справи, а фактично лише процитував оскаржуване рішення про коригування митної вартості, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі від 04.08.2023 у справі 520/13150/23 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на вказану норму, а також висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанціях.

За визначенням частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Відповідно до частин 3 та 4 статті 143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина статті 134 КАС України).

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи наступні документи: ордер на надання правничої (правової) допомоги серія АХ № 1132086 від 22.05.2023, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 23.11.2016 № 103, договір про надання правової допомоги № 2021/03/03 від 22.03.2021, додаткова угода № 9 від 12.05.2023, додаткова угода №14 від 14.08.2023, рахунок на оплату №74 від 18.08.2023, платіжна інструкція №14847 від 21.08.2023 на суму 8000 грн, платіжна інструкція №13589 на суму 10000 грн, акти про надання правової допомоги за договором № 2021/03/03 від 22.03.2021 від 14.08.2023 №76 та від 20.10.2023 №102.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «Арті» уклало з Адвокатським об`єднанням «Роналд», в особі керуючого партнера Сільченка С.О., договір про надання правової допомоги №2021/03/03 від 22.03.2021, за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу у формах, в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, в порядку, встановленому чинним законодавством.

Сторони домовились, що винагорода (гонорар) Адвокатського об`єднання згідно з цим Договором розраховується відповідно до погодинних ставок і вказується у Акті здачі-приймання наданих послуг (п. 3.1 Договору від 22.03.2021).

Згідно з п.п. 3.1.1. погодинні ставки працівників Виконавця наступні: помічник адвоката - 9 00,00 Адвокат - 1200,00 грн, Адвокат-Партнер - 1500,00 грн.

Відповідно до п. 3.2 за надання правової допомоги на умовах щомісячного абонентського обслуговування Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду у розмірі 17 000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень, 00 копійок) ПДВ не передбачено за 1 (один) календарний місяць.

Винагорода, яка передбачена умовами п. 3.2 цього Договору, визначена з розрахунку використання 14 годин роботи адвоката або відповідного числа годин роботи фахівців іншої категорії. При необхідності суттєвого збільшення (більш ніж на 20%) обсягу роботи протягом місяця, Сторони Договору погоджують, вартість правової допомоги у межах такого перевищення, які Клієнт оплачує відповідно до погодинних ставок Адвокатського об`єднання. Порядок та строки оплати винагороди за надану правову допомогу та послуги можуть визначатися у Додаткових угодах до цього Договору, зокрема здійснення щомісячної абонентської плати або виплата гонорару у відсотку від виграної справи чи фактично отриманого Клієнтом (п. 3.3, п. 3.4 Договору від 22.03.2021).

Згідно з п. 3.5 Договору від 22.03.2021 оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Адвокатського об`єднання протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання Клієнтом рахунку.

На виконання умов вищевказаного договору сторони уклали додаткову угоду № 9 від 12.05.2023, якою передбачили, що керуючись п. 1.7 Договору Сторони погодили, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту правову допомогу (юридичні послуги) в обсязі та на умовах, передбачених цією Додатковою угодою, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити її.

Згідно д п. 2 Додаткової угоди №9 від 12.05.2023 Адвокатське об`єднання надає правову допомогу і здійснює захист інтересів Клієнта у Харківському окружному адміністративному суді щодо визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № UА901000/2023/000043/2 від 09.05.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА901020/2023/000075 від 09.05.2023 року, винесених Кропивницькою митницею Державної митної служби України, та в органах примусового виконання судових рішень.

Так, згідно з п. 3 Додаткової угоди № 9 від 12.05.2023 правова допомога за цією Додатковою угодою включає наступну правову допомогу:

- опрацювання документації, наявної у Клієнта, щодо взаємовідносин з Кропивницькою митницею Державної митної служби України;

- підготовку та подання позову до Харківського окружного адміністративного суду;

- підготовку відповіді на відзив, відправка сторонам по справі та суду, в тому числі засобами електронної пошти;

- підготовка та подання інших необхідних процесуальних документів: відповідей, претензій, клопотань, заяв, звернень, скарг, письмових пояснень, заперечень, тощо;

- представництво інтересів Клієнта у судових засіданнях у справі, в тому числі у режимі відеоконференції;

- представництво інтересів Клієнта у межах справи у відносинах з будь-якими державними органами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності, фізичними особами та органами місцевого самоврядування, органами примусового виконання судових рішень.

Відповідно до п. 5, п. 5.1 Додаткової угоди №9 від 12.05.2023 за надання правової допомоги відповідно до цієї Додаткової угоди Клієнт протягом 5 календарних днів з моменту підписання Додаткової угоди на підставі рахунку Адвокатського об`єднання сплачує Виконавцеві винагороду у сумі 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок), ПДВ не передбачено.

За п. 6 Додаткової угоди № 9 від 12.05.2023 завершення надання правової допомоги оформлюється Актом здачі-приймання наданих послуг. Адвокатське об`єднання направляє Клієнту для ознайомлення та підписання Акт здачі-приймання наданих послуг не пізніше ніж протягом 3-х робочих днів з моменту отримання Клієнтом рішення за результатами розгляду справи та протягом 3-х днів з моменту отримання Клієнтом рішення за результатами розгляду справи та протягом 3-х днів після подання виконавчого документа до органу примусового виконання. Клієнт протягом 3-х робочих днів з дня отримання Акту здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний підписати та повернути його Адвокатському об`єднанню або направити письмову мотивовану відмову від підписання.

Так, відповідно до акту про надання правової допомоги за договором № 2021/03/03 від 22.03.2021 від 14.08.2023 №76 Адвокатське об`єднання надало та належним чином оформило, а Клієнт прийняв послуги з надання правової допомоги відповідно до Додаткової угоди № 9 від 12.05.2023 до Договору.

Відповідно до п. 1.3 Договору Адвокатським об`єднанням надано наступні види правової допомоги (послуги):

- аналіз наданих Клієнтом документів за результатами митного оформлення за митною декларацією № 23УА67116 від 08.05.2023 року;

- підготовка та подання до Харківського окружного адміністративного суду позовної заяви про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № ІДА901000/2023/000043/2 від 09.05.2023 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 11А901020/2023/000075 від 09.05.2023 року, прийнятих Кропивницькою митницею Державної митної служби України;

- підготовка та подання до Харківського окружного адміністративного суду відповіді на відзив Кропивницької митниці Державної митної служби України у справі № 520/13150/23;

- підготовка та подання до Харківського окружного адміністративного суду заяви про розподіл судових витрат у справі № 520/13150/23.

Загальна вартість послуг з надання правової допомоги за цим Актом складає 10 000,00 грн (десять тисяч гривень, 00 копійок) ПДВ не передбачено 9 п. 3 вказаного Акту №76 від 14.08.2023).

На підтвердження отримання оплати за надання послуг в правової допомоги в суді першої інстанції позивачем до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію №13589 на суму 10000 грн.

Також, 14.08.2023 сторони уклали додаткову угоду №14 до договору № 2021/03/03 від 22.03.2021, за умовами якої, керуючись п. 1.7 Договору, Сторони погодили, що Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту правову допомогу (юридичні послуги) в обсязі та на умовах, передбачених цією Додатковою угодою, а Клієнт зобов`язується прийняти та оплатити її.

Так, Адвокатське об`єднання надає правову допомогу і здійснює захист інтересів Клієнта у Другому апеляційному адміністративному суді під час судового розгляду справи № 520/13150/23 за апеляційною скаргою ТОВ «АРТІ» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 р. ( п. 2 Додаткової угоди №14 від 14.08.2023).

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №14 від 14.08.2023 правова допомога за цією Додатковою угодою включає наступну правову допомогу:

- підготовку апеляційної скарги, відправлення сторонам у справі та подання до Другого апеляційного адміністративного суду;

- підготовку відповіді на відзив, відправлення сторонам у справі та подання до Другого апеляційного адміністративного суду;

- підготовка та подання інших необхідних процесуальних документів: відповідей, претензій, клопотань, заяв, звернень, скарг, письмових пояснень, заперечень, тощо;

- представництво інтересів Клієнта у судових засіданнях у справі, в тому числі у режим і відеоконференції (за потреби);

- представництво інтересів Клієнта у межах справи у відносинах з будь-якими державними органами, підприємствами, установами, організаціями незалежно віл форми власності, фізичними особами та органами місцевого самоврядування, органами примусового виконання судових рішень.

За надання правової допомоги відповідно до цієї Додаткової угоди Клієнт сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду у сумі 8 000,00 грн ПДВ не передбачено (п. 5 Додаткової угоди № 14 від 14.08.2023).

Згідно з п. 6 Додаткової угоди №14 від 14.08.2023 завершення надання правової допомоги оформлюється Актом здачі-приймання наданих послуг. Адвокатське об`єднання направляє Клієнту для ознайомлення та підписання Акт здачі-приймання наданих послуг. Клієнт протягом 3-х робочих днів з дня отримання Акту здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний підписати та повернути його Адвокатському об`єднанню або направити письмову мотивовану відмову від підписання.

Так, відповідно до акту про надання правової допомоги за договором № 2021/03/03 від 22.03.2021 від 20.10.2023 № 102 сторони склали цей акт про наступне: відповідно до п. 1.1, 1.8, 3.6 Договору та п. 3 Додаткової угоди Адвокатське об`єднання надало та належним чином оформило, а Клієнт прийняв послуги з надання правової допомоги.

Відповідно до п. 3 Договору Адвокатським об`єднанням надано наступні види правової допомоги (послуги):

- підготовку апеляційної скарги на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 р. у справі № 520 13150/23, відправлення сторонам у справі та подання до Другого апеляційного адміністративного суду;

- підготовка та подання до Другого апеляційного адміністративного суду клопотання про розподіл судових витрат у справі № 520/13150/22.

Загальна вартість послуг з надання правової допомоги за цим Актом складає 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень, 00 копійок) ПДВ не передбачено (п. 3 вказаного Акту №102 від 20.10.2023).

Оплата за отримані послуги з правової допомоги в суді апеляційної інстанції ТОВ «Арті» здійснено на підставі рахунку на оплату № 74 від 18.08.2023 відповідно до платіжної інструкції №14847 від 21.08.2023 - 8000 грн.

Таким чином, з наведеного слідує, що представник позивача надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем.

Колегія суддів зазначає, що на виконання вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, в наданому до суду першої інстанції відзиві на позов, відповідач, стверджував, що встановлені представником позивача тарифи є значно завищеними, розмір витрат не є співмірним зі складністю справи, яка згідно з ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.06.2023 про відкриття провадження у справі № 520/13150/23 розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Отже, вся робота представника позивача зводилась до написання, формування позовної заяви та направлення її до суду. Крім того, просив суд врахувати, що отримання інформації від клієнта, попередня її обробка; розробка правової позиції у справі, визначення способу захисту прав клієнта, погодження позиції з клієнтом є складовими однієї дії та охоплюються підготовкою позовної заяви.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.

Так, послуги з проведення аналізу наданих клієнтом документів за результатами митного оформлення за митною декларацією № 23UА67116 від 08.05.2023 року, вартість яких окремо включена до акту виконаних робіт, не є самостійною юридичною послугою, а входить до процесу підготовки та подання до суду позовної заяви, а відтак вказані послуги окремому відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Також, суд апеляційної інстанції вважає, що представником позивача було безпідставно включено до акту надання правової допомоги №76 від 14.08.2023 такі послуги, як підготовка та подання відповіді на відзив Кропивницької митниці, а також підготовка та подання заяви про розподіл судових витрат, оскільки матеріали справи не містять доказів складання таких документів адвокатом ТОВ «Арті», а відтак вказані послуги відшкодуванню не підлягають.

З огляду на викладене, враховуючи складність справи, наявність документального підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу в суді першої інстанції, а також те, що відшкодуванню підлягають лише послуги з написання позовної заяви, колегія суддів дійшла висновку, що розумною, співмірною з обсягом наданих послуг та пропорційною сумою, що підлягає відшкодуванню на користь ТОВ «Арті» за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці є 4000 грн за надання правової допомоги в суді першої інстанції.

Щодо витрат понесених позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що колегія суддів зазначає, що незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Тобто, виключно за наявності заперечень сторони, за рахунок якої заявник просить відшкодувати витрати на правничу допомогу, суд може зменшити розмір таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20), від 02.08.2023 у справі № Начало формы200/9848/20-а.

Колегія суддів зауважує, що відповідач, як особа, що заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат, керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в апеляційній скарзі ТОВ «АРТІ» заявляло про намір відшкодування витрати, понесені позивачем у зв`язку з розглядом прави в суді апеляційної інстанції, та вказувало орієнтовний розмір таких витрат. Крім того, у заяві про стягнення судових витрат з відповідача від 23.10.2023 позивач просив стягнути 18000 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та апеляційної інстанції.

Разом з цим, відповідачем до суду апеляційної інстанції не було надано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених позивачем під час розгляду його апеляційної скарги.

За таких обставин суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання розподілу судових витрат, не може оцінювати відповідність заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на правову допомогу критеріям, що передбачені у частині п`ятій статті 134 КАС України, та, відповідно, самостійно зменшувати розмір заявлених до відшкодування сум.

Поряд із цим, колегією суддів враховано, що Кропивницька митниця копію заяви позивача про ухвалення додаткового рішення разом з додатками отримала 23.10.2023 о 13:53, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа у електронний кабінет ЕС.

Отже, відповідач обізнаний про намір позивача отримати відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, однак не вчинив жодних дій щодо висловлення заперечень стосовно заявленого ТОВ «Арті» до стягнення розміру витрат на правничу допомогу. Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу із обсягом виконаних адвокатом робіт.

З огляду на викладене, враховуючи наявність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, надання до матеріалів справи документального підтвердження понесених судових витрат в суді апеляційної інстанції, відсутність належно обґрунтованих заперечень з боку Кропивницької митниці щодо заявленого представником позивача розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів дійшла висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат, понесених на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, в розмірі 8000 грн.

Також, матеріалами справи підтверджено, що згідно з платіжними інструкціями АТ «Креді Акриголь Банк» № 441 від 16.05.2023 (а.с. 13) та № 462 від 21.08.2023 позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5368,00 грн та за подання апеляційної скарги по справі № 520/13150/23 в розмірі 8052 грн.

Отже, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог, відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 13420,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 132, 134, 139, ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст.241, ст. ст. 243, 252, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 по справі № 520/13150/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "АРТІ" до Кропивницької митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Кропивницької митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA901000/2023/000043/2 від 09.05.2023.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA901020/2023/000075 від 09.05.2023.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТІ» (Салтівське шосе, 67-А, м. Харків, 61038, ) за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці Державної митної служби України (вул. Лавандова, буд. 27 б, м. Кропивницький, 25030, ) витрати на правову допомогу, понесені під час розгляду справи суді першої інстанції в розмірі 4000 ( чотири тисячі) грн та в суді апеляційної інстанції в розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АРТІ» (Салтівське шосе, 67-А, м. Харків, 61038, ) за рахунок бюджетних асигнувань Кропивницької митниці Державної митної служби України (вул. Лавандова, буд. 27 б, м. Кропивницький, 25030, ) сплачену суму судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 13 420,00 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій