Справа № 283/272/22
Суддя: Хомич В. М.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 283/272/22
Провадження №2-а/283/4/2023
У Х В А Л А

24 листопада 2023 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В., за участю представників позивача адвоката Сидоренка А.О. (в режимі ВКЗ), адвоката Коломійця І.С. (в режимі ВКЗ), представника відповідача - Кошевського В.С. (в режимі ВКЗ), розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника позивача адвоката Коломійця І.С. про зупинення провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанов по справах про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

26.01.2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Коломієць І.С., який діє в інтересах позивача на підставі Ордера на надання правової допомоги серії КС №909541, звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати 765 постанов по справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України.

Ухвалою від 31.01.2022 відкрито провадження за адміністративним позовом та призначено до розгляду у порядку, визначеному ст. 286 КАС України.

24.11.2023 через систему Електронний суд від представника позивача адвоката Коломійця І.С. повторно надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, яке мотивоване тим, що Конституційним Судом України відкрито конституційне провадження за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про неконституційність ст.ст. 14-3, 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що об`єктивно унеможливлює розгляд даної справи до вирішення вказаних вище справ в порядку конституційного провадження.

Представник позивача зазначає, що у задоволенні попереднього клопотання ухвалою суду від 20.09.2023 було відмовлено у зв`язку з передчасністю. Додатковими обставинами для зупинення провадження представник зазначає наступні:

- позивач звернувся до КСУ з клопотанням про визначення порядку виконання рішення КСУ за наслідками розгляду скарги, дане клопотання прийняте КСУ до розгляду;

- суд апеляційної інстанції в подібній справі позивача також зупинив провадження до вирішення КСУ конституційних скарг щодо відповідності Конституції України ст. 14-3 КУпАП;

- ухвала Малинського районного суду Житомирської області про зупинення провадження у іншій справі між тими ж сторонами та з тим же предметом спору залишена судом апеляційної інстанції без змін.

Представником позивача надано докази, що Конституційним Судом України відкрито провадження за конституційною скаргою ОСОБА_1 (справа№3-153/2023(277/23) про відповідність частини першої статті 14-3, частини другої ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення Конституції України.

Представники позивача у судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити. Адвокат Сидоренко А.О. зауважив, що зупинення провадження на даній стадії сприятиме економії часу для розгляду спору.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення клопотання, зазначив, що зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду; у разі визнання неконституційною ст. 14-3 КУпАП, це не матиме впливу на вирішення спору, оскільки не матиме наслідку зворотної дії в часі. Також представник додав, що процесуальним законом визначена процедура перегляду судового рішення за виключними обставинами.

Суд, ознайомившись із доводами клопотання, вислухавши доводи та заперечення представників сторін, приходить до наступного висновку.

Під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи слід розуміти те, що обставини, які розглядаються у такій іншій справі, не можуть бути встановлені адміністративним судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог тощо.

Зупинення провадження в адміністративній справі з підстав неможливості її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, є доцільним у випадках, коли предметом розгляду органу конституційної юрисдикції є норми закону чи іншого акту, якими врегульовано питання щодо юридичної відповідальності фізичної особи. В інших випадках визнання неконституційним закону чи іншого акту не матиме впливу на правове регулювання відносин, що виникли (відбулися) до ухвалення рішення Конституційним Судом України (постанова ВС № 826/25204/15 від 12.12.2019).

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до закріпленого у ч. 1 ст. 58 Конституції України принципу щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци другий, третій пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99). При цьому положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи) (пункт 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).

Отже, закони, інші правові акти або їх окремі положення втрачають чинність у визначений Конституційним Судом України день, але не раніше дня ухвалення ним рішення, за виключенням надання нормі права ретроактивної дії у випадках пом`якшення або скасування юридичної відповідальності фізичної особи (стаття 58 Конституції України;Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99).

Позовна заява позивача обґрунтована, зокрема, і тим, що ч. 1 ст. 14-3 КУпАП, яка визначає позивача як суб`єкта відповідальності за адміністративне правопорушення, є неконституційною. Разом з тим, Законом України «Про Конституційний Суд України» визначено, що до виключної компетенції Конституційного Суду України віднесено вирішення питань щодо відповідності положень законів Конституції України.

Суд приймає до уваги, що норма ч. 2 ст. 132-1 КУпАП сформульована таким чином, що не визначає одночасно всіх елементів складу даного правопорушення, зокрема, не вказує суб`єкта відповідальності, а тому не може бути самостійною підставою для притягнення до відповідальності, натомість ст. 14-3 КУпАП, яка міститься в Загальній частині Кодексу, встановлює суб`єктів відповідальності за правопорушення, визначені, в тому числі у ч. 2 ст. 132-1 КУпАП, однак безпосередньо не визначає об`єктивної сторони складу правопорушення. Тобто, вказані норми можуть бути застосовані виключно у взаємозв`язку між собою.

Суд враховує, що предметом спору у справі, що розглядається, є оскарження постанов про притягнення позивача фізичної особи до адміністративної відповідальності.

На доводи представника відповідача про те, що у разі визнання неконституційною ст. 14-3 КУпАП, це не матиме впливу на вирішення спору, суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 1-34/2010 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) визначено, що виходячи з конституційного принципу індивідуалізації юридичної відповідальності (частина друга статті 61 Конституції України), правової доктрини, положень Кодексу (статті 9, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 27, 30, 31, 32 Загальної частини та Особлива частина) та своєї правової позиції, за якою "суб`єктом адміністративної відповідальності є лише фізична особа" (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 30 травня 2001 року № 7-рп/2001 у справі про відповідальність юридичних осіб), суб`єктом, який підлягає адміністративній відповідальності в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, є фізична особа. Таким чином, у контексті ст. 58 Конституції України, рішення КСУ може мати ретроактивну дію.

Процесуальний закон визначає механізм ухвалення судом рішення у разі, якщо суд вважає норму закону такою, що не відповідає Конституції України, та подальше звернення до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України, суд зазначає наступне.

Зазначена процедура, на думку суду, хоч і передбачена законом, однак порядок її реалізації чітко не визначений, адже суд першої інстанції може бути лише ініціатором звернення до Верховного Суду, в той час як питання щодо внесення подання до Конституційного Суду України належить до дискреції Верховного Суду. Натомість реалізація судом першої інстанції обов`язку, визначеного у п. 3 ч. 1 ст. 236 КАС України, щодо зупинення провадження, за умови наявності у провадженні Конституційного Суду України скарги щодо оскарження норми закону, на неконституційність якої вказує позивач, є дієвим механізмом для забезпечення завдань адміністративного судочинства та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Доводи представника відповідача щодо того, що КАС України передбачає перегляд судового рішення за виключними обставинами, суд не приймає до уваги, оскільки зазначена обставина, на думку суду, застосовується тоді, коли рішення КСУ щодо неконституційності певної норми виникло вже після розгляду справи та ухвалення рішення. Адже при наявності механізму зупинення провадження, покладати на позивача - фізичну особу, який є менш захищеним у спорі із суб`єктом владних повноважень, додаткових зусиль для захисту своїх прав, є таким, що не відповідає принципу верховенства права.

Таким чином, суд вважає, що є підстави для зупинення провадження у справі до набрання рішенням Конституційного суду України законної сили за наслідками розгляду скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , оскільки, у разі задоволення вказаних скарг та визнання такою, що не відповідає Конституції України ч. 1 ст. 14-3 КУпАП, виникнуть підстави для надання вказаній у ній нормі права ретроактивної дії, що виключатиме притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваними постановами.

Суд враховує, що провадження у справі, яку просить зупинити представник позивача перебуває на стадії виступу представника позивача. В той же час суд враховує, що на момент вирішення вказаного клопотання, КСУ вже прийняв до розгляду конституційну скаргу самого позивача, з обґрунтуваннями, які зазначені у позові, що розглядається.

Таким чином, зупинення провадження на даному етапі розгляду справи не лише забезпечить процесуальну економію часу суду на розгляд даної справи, а й надасть можливість представникам сторін сформулювати свої доводи і заперечення з врахуванням рішення КСУ, яке буде ухвалено за наслідками розгляду конституційних скарг, а також забезпечить можливість суду проводити дослідження значної кількості доказів через призму такого рішення.

Суд враховує, що відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Саме в контексті завдань адміністративного судочинства, суд вважає, що є підстави для зупинення провадження у справі до набрання рішеннями Конституційного суду України законної сили за наслідками розгляду скарг ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.236, 242, 248, 256, 294, 295 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника позивача адвоката Коломійця Ігоря Сергійовича про зупинення провадження у справі задовольнити.

Зупинити провадження у справі № 283/272/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) про визнання протиправними та скасування постанов по справах про накладення адміністративного стягнення до набрання законної сили рішеннями Конституційного Суду України у справах за конституційними скаргами ОСОБА_2 за №18/223 від 04.07.2023 та ОСОБА_1 за № 18/277 від 21.08.2023 щодо відповідності Конституції України (конституційності) частини першої статті 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В. М. Хомич