Справа № 520/16485/23
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2023-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 р. Справа № 520/16485/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 по справі № 520/16485/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області

третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на Заводі залізобетонних конструкцій № 3 з 24 квітня 1981 року по 26 серпня 1981 року, періоду роботи в Будівельно-монтажній дільниці (після перетворення 21.05.1987 р. - Будівельно-монтажному управлінні) з 16 грудня 1986 року по 11 червня 1988 року, періоду навчання на денному відділенні в Харківському будівельному технікумі в повному обсязі з 01 вересня 1977 року по 04 березня 1981 року і не призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі його заяви про призначення пенсії від 23 грудня 2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на Заводі залізобетонних конструкцій № 3 з 24 квітня 1981 року по 26 серпня 1981 року тривалістю 0 (нуль) років 4 (чотири) місяці 3 (три) дні, період роботи в Будівельно-монтажній дільниці (після перетворення 21.05.1987 р. - Будівельно-монтажному управлінні) з 16 грудня 1986 року по 11 червня 1988 року тривалістю 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 26 (двадцять шість) днів, період навчання на денному відділенні в Харківському будівельному технікумі в повному обсязі з 01 вересня 1977 року по 04 березня 1981 року тривалістю 3 (три) роки 6 (шість) місяців 4 (чотири) дні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі його заяви про призначення пенсії від 23 грудня 2022 року з дня, наступного за днем досягнення ним пенсійного віку.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 відмовлено у задоволенні позову.

Позивач, не погоджуючись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції, що неналежне оформлення трудової документації не може бути підставою для виключення періодів його роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за неправильність та повноту оформлення документів на підприємстві, їх зберігання, а тому це не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - відповідач) надало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі положень ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що 23.12.2022 ОСОБА_1 подав до ГУ ПФУ в Харківській області заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До заяви позивачем було додано паспорт № ММ666701, військовий квиток НОМЕР_1 , диплом (свідоцтво, атестат) про навчання НОМЕР_2 , довідка № 01/1-108, трудову книжку НОМЕР_3 , довідку № 164.

30.12.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №23, яким було відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідної кількості страхового стажу.

В рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 28 років 10 місяців 8 днів.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 24.04.1981 по 26.08.1981, оскільки трудова книжка виписана після закінчення періоду роботи;

- з 16.12.1986 до 11.06.1988, оскільки назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства після реорганізації.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування вказаних періодів до страхового стажу, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності у відповідача на час розгляду заяви позивача про призначення пенсії можливості встановити факт зайнятості позивача у спірний період з 24.04.1981 по 26.08.1981, з 16.12.1986 до 11.06.1988 та зарахувати весь період навчання з 01 вересня 1977 року по 04 березня 1981 року, оскільки для підтвердження спірних періодів роботи позивача разом із заявою про призначення пенсії до пенсійного фонду не було подано додаткових документів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абз. 1 ч.2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями ч.1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Згідно з частиною 1 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Абзацом 1 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 за № 22-1 (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637 (далі Порядок № 637).

Відповідно до абз. 1, 2 п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Надання додаткових документів на підтвердження трудового стажу передбачено у разі відсутності трудової книжки або якщо записи про періоди роботи містять неправильні чи неточні записи саме про періоди роботи.

Так, згідно із пп. 2.2 п. 2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст" "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

Відповідно до пп. 2.11 п. 2 Інструкції № 58 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

За приписами пп. 2.12 п. 2 Інструкції № 58 після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пп. 2.4. п.2 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналогічні положення щодо правил заповнення трудових книжок містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка була чинна на момент внесення відповідних записів.

Аналіз вищенаведених положень дозволяє дійти висновку, що відповідальним за заповнення трудової книжки, у тому числі внесення до неї записів, є підприємство роботодавець.

Колегія суддів зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У постанові від 30.09.2021 по справі №300/860/17 Верховний Суд дійшов висновку, що загальним правилом відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Колегія суддів наголошує на тому, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

При цьому, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки, визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних та сама по собі не здача облікових книг в архівний відділ не є беззаперечним доказом відсутності у позивача страхового стажу у зазначені періоди.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постанові від 19.12.2019 року у справі №307/541/17.

Зі змісту наведених норм слідує, що умовою для призначення пенсії за віком для осіб, які в 2022 році досягли 60 років є наявність страхового стажу не менше 29 років.

Із матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком (23.12.2022) року досяг 60 років.

Згідно рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком страховий стаж позивача становить 28 років 10 місяців 8 днів.

При цьому, до страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 24.04.1981 по 26.08.1981, оскільки трудова книжка виписана після закінчення періоду роботи; з 16.12.1986 до 11.06.1988, оскільки назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства після реорганізації.

Суд першої інстанції, підтримуючи позицію пенсійного органу, зазначив, що вказані недоліки трудової книжки підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим позивач повинен був надати до пенсійного фонду уточнюючі довідки, накази, тощо за спірні періоди. Архівна довідка від 02.02.2023 № Р-3/1, видана ВК «Архівіст»; довідки про перейменування підприємства від 02.02.2023 № Р-3/2, від 16.06.2023 № Р-24, видані ВК «Архівіст», архівна довідка від 29.05.2023 № 01-17/102, видана Харківським фаховим коледжем будівництва, архітектури та дизайну, додані позивачем до суду першої інстанції, не надавалися разом із заявою про призначення пенсії, зважаючи на дату їх формування, у зв`язку з чим вони не могли досліджуватися та враховуватися відповідачем при прийнятті рішення від 30.12.2022. Зазначене свідчить про відсутність у відповідача на час розгляду заяви позивача про призначення пенсії можливості встановити факт зайнятості позивача у спірний період з 24.04.1981 по 26.08.1981, з 16.12.1986 до 11.06.1988, та зарахувати весь період навчання з 01 вересня 1977 року по 04 березня 1981 року.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.04.1981 по 26.08.1981, оскільки трудова книжка виписана після закінчення періоду роботи; та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу вказаний період, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що трудова книжка позивача НОМЕР_3 заповнена 14.09.1981 року (а.с. 26).

Згідно записів № 1, №2 трудової книжки НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 24.04.1981 по 26.08.1981 працював на Заводі залізобетонних конструкцій № 3.

Згідно пункту 18 Постанови Міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" відповідальність за організацію робіт щодо ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, закладу, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, закладу, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну відповідальність, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки, не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача, які дають йому право на призначення/перерахунок пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17.

Отже, з урахуванням вищенаведеного та правових висновків Верховного Суду, колегія судді вважає, що записи №1, №2 трудової книжки позивача стосовно періоду роботи на Заводі залізобетонних конструкцій № 3 з 24.04.1981 по 26.08.1981, не можуть вважатися неправильними або неточними з тих підстав, що титульний аркуш трудової книжки, а також внесення до трудової книжки записів про прийняття на роботу і про звільнення, зроблені після звільнення позивача з вказаного підприємства через неналежну організацію кадрової роботи на підприємстві, тому в даному випадку відсутня вина позивача.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності

Виходячи із системного аналізу вищевказаних правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що у випадку наявності сумнівів з приводу наданих позивачем документів, відповідач не був позбавлений встановленого законом права вчинити відповідні дії щодо проведення їх перевірки.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у спірних правовідносинах протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 24.04.1981 по 26.08.1981, та дійшов помилкового висновку про відмову позивачу у призначенні пенсії згідно наданих документів.

При цьому, колегія суддів вважає, що відповідач правомірно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 16.12.1986 року по 11.06.1988 року, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи встановлено, що відповідно до записів №№ 10-12 трудової книжки, позивач 16.12.1986 року був прийнятий на роботу в Будівельно-монтажну дільницю Харківського територіального управління Держкомнафтопродукт УРСР, в подальшому переводився на інші посади. Згідно запису № 13 Будівельно-монтажна дільниця з 21.05.1987 року перетворена в Будівельно-монтажне управління ІІІ категорії. Згідно запису № 15 позивача звільнено з 11.06.1988 згідно наказу № 47-к від 11.06.1988 року. Зазначене затверджено печаткою Будівельно-монтажної дільниці.

Так, підставою для не врахування вказаного періоду роботи при обчисленні страхового стажу відповідач зазначив, що назва підприємства на печатці при звільненні не відповідає назві підприємства після реорганізації.

Відповідно до п. 2.8 Інструкції № 58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Згідно п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Ідентичні приписи містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, яка була чинна на момент внесення відповідних записів.

Разом з тим, як встановлено судовим розглядом, з 21.05.1987 року Будівельно-монтажна дільниця була перетворена в Будівельно-монтажне управління ІІІ категорії.

При цьому, звільнення позивача з 11.06.1988 у трудовій книжці затверджено печаткою Будівельно-монтажної дільниці.

Отже, з урахуванням вищенаведених приписів Інструкції № 58, Інструкції № 162, судова колегія вважає, що вказані обставини знайшли своє обгрунтоване підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, та період роботи позивача з 16.12.1986 року по 11.06.1988 року не дозволяє достовірно встановити факт зайнятості позивача для врахування до страхового стажу.

Щодо висновку суду першої інстанції про правомірність не зарахування відповідачем періоду навчання позивача на денному відділенні в Харківському будівельному технікумі в повному обсязі з 01 вересня 1977 року по 04 березня 1981 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком, останнє не містить будь-яких посилань на не зарахування періоду навчання позивача з 01 вересня 1977 року по 04 березня 1981 року до його страхового стажу.

При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу пенсійний орган зазначив, що період навчання позивача зарахований до його страхового стажу відповідно до диплому НОМЕР_4 .

За таких обставин колегія суддів зазначає про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Черкаській області, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання на денному відділенні в Харківському будівельному технікумі в повному обсязі з 01 вересня 1977 року по 04 березня 1981 року; зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вказаний період навчання.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає період його роботи з 24.04.1981 по 26.08.1981, у зв`язку з чим, позивач має необхідний страховий стаж для призначенні пенсії за віком.

Відповідно до ч. ч.2, 4 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект та забезпечує поновлення порушеного права позивача.

Враховуючи, що в ході апеляційного розгляду справи встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 24.04.1981 по 26.08.1981, колегія суддів вважає, що належним способом захисту прав позивача є скасування рішення відповідача № 23 від 30.12.2022; зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на Заводі залізобетонних конструкцій № 3 з 24.04.1981 року по 26.08.1981 року, призначити позивачу пенсію за віком на підставі його заяви від 23.12.2022 року, з дня звернення за пенсією.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно ст. 317 КАС України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Стосовно розподілу витрат зі сплати судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн, що підтверджується банківською випискою та квитанцією (а.с. 15, 60).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що позивачем понесені витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги 3220,80 грн., що підтверджується платіжною інструкцією.

Враховуючи, що за наслідками судового розгляду позовні вимоги задоволено частково, на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 2684,00 грн. (2147,20 + 3220,80)/2).

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.08.2023 по справі № 520/16485/23 скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, яка полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на Заводі залізобетонних конструкцій № 3 з 24.04.1981 року по 26.08.1981 року; та не призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі його заяви про призначення пенсії від 23.12.2022 року.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області № 23 від 30.12.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи на Заводі залізобетонних конструкцій № 3 з 24.04.1981 року по 26.08.1981 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі його заяви про призначення пенсії від 23.12.2022 року, з дня звернення за пенсією.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов І.С. Чалий