Справа № 335/11322/23
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Запорізькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову зазначено, що 05.11.2023 року уповноваженою особою Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 732497, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 2, 3 ст. 140 КУпАП і на нього накладено штраф у розмірі 510 гривень.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, 05.11.2023 року, о 15 год. 00 хв., позивач у м. Запоріжжі, по вул. Гагаріна, 4, здійснював дорожні роботи на тротуарі по заміні асфальтобетонного покриття без відповідної схеми ОДР, погодженої з органами Національної поліції, не позначив місце проведення робіт відповідними дорожніми знаками та дорожніми огородженнями, чим порушено п. 1.5 та. 32.1 Правил дорожнього руху.

Разом з тим, уповноваженою особою на винесення постанови не було враховано, що проведення зазначених у протоколі ремонтних робіт тротуару у м. Запоріжжі проводиться юридичною особою - ТОВ „РЕМШЛЯХБУД, на підставі Договору № 68 від 26.07.2023, укладеного з Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради, тоді як позивач є найманим працівником Товариства, працює на посаді дорожнього робітника 2 розряду і до його обов`язків не входить погодження проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях у м. Запоріжжі з уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Крім того, при винесенні оскаржуваної постанови не було забезпечено відображення інформації про те, які саме нормативи щодо обладнання місця провадження робіт було порушено позивачем.

Позивач наполягає на тому, що він не є суб`єктом адміністративного правопорушення, його притягнення до адміністративної відповідальності є не правомірними, оскаржувана постанова винесена за відсутності належних доказів його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, без з`ясування всіх обставин правопорушення, у зв`язку з чим, просить постанову скасувати і закрити провадження у адміністративній справі. Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 гривень та на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень, позивач просив покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 17.11.2023 року адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку позовного провадження в окремих категоріях адміністративних справі відповідно до ст.ст. 268, 272, 286 КАС України, призначено судове засідання без повідомлення сторін, відповідачам встановлено строк для подання відзиву.

23.11.2023 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує, наполягає на законності і обґрунтованості оскаржуваної постанови, у задоволенні позову просив відмовити. Крім того, вважає необгрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу, який, на його думку, є завищеним, не співмірним зі складністю справи, та не підтвердженим належними доказами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані суду докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 732497 від 05.11.2023 року, винесеною уповноваженою особою УПП в Запорізькій області ДПП, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч. 2, 3 ст. 140 КУпАП, за вчинення адміністративного правопорушення, яке полягало у тому, що 05.11.2023 року, о 15 год. 00 хв., позивач у м. Запоріжжі, по вул. Гагаріна, 4, здійснював дорожні роботи на тротуарі по заміні асфальтобетонного покриття без відповідної схеми ОДР, погодженої з органами Національної поліції, не позначив місце проведення робіт відповідними дорожніми знаками та дорожніми огородженнями, чим порушено п. 1.5 та. 32.1 Правил дорожнього руху, та на нього накладено штраф у розмірі 510 гривень.

Відповідно до положень ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП, постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

З дослідженої судом оскаржуваної постанови не встановлено відомостей про докази, на підставі яких вона була винесена.

Частиною другою статті 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Крім того, частиною третьою статті 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

З диспозиції цих норм випливає, що суб`єктом даного правопорушення можуть бути службові особи відповідних суб`єктів господарювання, які зобов`язані дотримуватись відповідного порядку погодження під час здійснення своєї господарської діяльності.

Крім того, оскільки ч. 3 ст. 140 КУпАП є бланкетною нормою права, при викладенні обставин правопорушення має бути зазначено конкретний пункт, статтю, частину статті відповідного нормативного акту, порушення якого інкриміноване особі.

Оскаржувана постанова вказаним вимогам не відповідає.

З досліджених судом наданих позивачем доказів встановлено, що позивач ОСОБА_1 займає посаду дорожнього робітника 2 розряду ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» з 13.12.2019 року, на підставі Наказу № 90-К від 12.12.2019 року.

З положень посадової інструкції дорожнього робітника 2 розряду, затвердженої наказом директора ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» від 18.11.2021 р. № 49, не встановлено обов`язків відповідного працівника вчинення дій та забезпечення нормативів, порушення яких несе відповідальність за ч. ч 2, 3 ст. 140 КУпАП.

На переконання суду, наданими позивачем доказами підтверджено відсутність в діях ОСОБА_1 складової частини складу правопорушення, даних про те, що позивач є належним суб`єктом правопорушення відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав жодних доказів законності й обґрунтованості оскаржуваної постанови

Відповідачем належними доказами не було спростовано доводів позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративних правопорушень та того, що позивач є неналежним суб`єктом правопорушень.

Належних доказів, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення вимог Закону позивачем ОСОБА_1 за викладених в оскаржуваній постанові обставин, відповідачем зібрано не було та суду не надано, оскаржувана постанова не містить таких доказів, а також даних, які б спростовували доводи позивача про відсутність в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 140 КУпАП. Отже, відповідачем не доведено правомірності винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню, у зв`язку з чим вважає за необхідне постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДПО18 № 732497 від 05.11.2023 року скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ст. 139 КАС України, суд стягує з відповідача на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 536,80 гривень, відповідно до платіжної інструкції № 1fa231cf-84d4-480a-99b4-ba8f1f5a8b89 від 14.11.2023 року.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 132 КАС України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження повноважень представника позивача суду надано Ордер на надання правничої (правової) допомоги, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію Договору про надання правової допомоги від 24.10.2023 року з Додатком № 1 до нього.

Поряд з цим, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат представником позивача не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та не надано належних доказів на їх понесення позивачем у заявленому розмірі.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, підстав, визначених ст. 78 КАС України, для звільнення позивача від обов`язку доказування судом не встановлено. На переконання суду позивачем та його представником не надано достатніх доказів на підтвердження виконаних адвокатом послуг з надання правничої допомоги, а лише надані документи на підтвердження його повноважень, у зв`язку з чим, суд не має можливості встановити скільки часу витрачено на надання правової допомоги адвокатом та вартість наданих послуг, з метою встановлення співмірності розміру витрат на правову допомогу зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини, у справі «Данилов проти України», суд зазначає про право заявника на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, які не підтвердженими належними доказами, є необгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 134, 139, 229, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 732497 від 05.11.2023 року відносно ОСОБА_1 за ч.ч. 2, 3 ст. 140 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень скасувати та закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.ч. 2, 3 ст. 140 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції України (03048, м. Київ, Солом`янський район, вул. Федора Ернста, буд. 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з його складення.

Суддя В.В.Калюжна