Справа № 420/24096/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 11 вересня 2023 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Пенсійного фонду України, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №85 від 09 червня 2021 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та не зараховано до загального страхового стажу періоди роботи з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року та призначити йому пенсію за віком з 03 червня 2021 року.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

Позивач зазначає, що 08 травня 2021 року, ОСОБА_1 , набув права на призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 03 червня 2021 року він звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії за віком. До заяви, окрім паспорта, коду, трудової книжки тощо, також було додано архівні довідки від 28.04.2021 року №04-14/1269 та №04-14/1270, виданих Державним архівом Дубасарського району і м. Дубосари.

Позивачем було отримано поштою рішення відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві Пенсійного фонду України №85 від 09 червня 2021 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про відмову мотивовано наступним: «До страхового стажу не враховано період роботи (згідно трудової книжки НОМЕР_1 ) з 23.06.1983 по 21.04.1994 - на печатці, якою завірений запис про звільнення не проглядається повна назва підприємства (відтиск не чіткий), з 03.05.1994 по 10.10.1994 - відсутній переклад на українську мову печатки, якою завірений запис про звільнення, з 01.03.1999 по 01.03.2000 - виправлення в даті наказу про зарахування, відсутній переклад на українську мову печатки, якою завірений запис про звільнення».

Таким чином до страхового стажу позивача Пенсійним фондом України не було враховано період роботи (згідно трудової книжки НОМЕР_2 ) з 23.06.1983 по 21.04.1994 «Дубоссарское СТО» - на печатці, якою завірений запис про звільнення не проглядається повна назва підприємства (відтиск не чіткий), з 03.05.1994 по 10.10.1994 «Дубоссарское предприятие газового хозяйства» - відсутній переклад на українську мову печатки, якою завірений запис про звільнення з 01.03.1999 по 01.03.2000 Дубоссарская станция по борьбе с болезнями животных» - виправлення в даті наказу про зарахування, відсутній переклад на українську мову печатки, якою завірено запис про звільнення.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №85 від 09 червня 2021 року незаконним, а право позивача на отримання пенсії за віком порушеним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Позиція відповідачів обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві та Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області не погоджуються з заявленими позовними вимогами, вважають їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначають, що під час розгляду поданих позивачем документів було встановлено, що загальний страховий стаж позивача складає 19 років 2 місяці 11 днів. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 85 від 09.06.2021 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу у розмірі 28 років. Під час розгляду наданих позивачем документів до страхового стажу позивача не були зараховані періоди роботи з 23.06.1983 по 21.04.1994, з 03.05.1994 по 10.10.1994, з 01.03.1999 по 01.03.2000. Враховуючи те, що запис про роботу позивача з 23.06.1983 по 21.04.1994 завірено нечитабельною печаткою, а печатки, якими засвідчено записи про роботу з 03.05.1994 по 10.10.1994 та з 01.03.1999 по 01.03.2000 не мають перекладу на українську мову, орган Пенсійного фонду України правомірно відмовив у зарахуванні таких періодів до страхового стажу. У рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 85 від 09.06.2021 року позивачу було роз`яснено підстави неврахування періодів роботи до пільгового стажу та порядок дій для підтвердження стажу.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

29 вересня 2023 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 33036/23).

02 жовтня 2023 року від відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/11346/23).

06 жовтня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № 34103/23).

Станом на 28 листопада 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, перевіривши її доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

08 травня 2021 року, ОСОБА_1 , набув права на призначення йому пенсії за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

03 червня 2021 року позивач звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення йому пенсії за віком. До заяви, окрім паспорта, коду, трудової книжки тощо, також було додано архівні довідки від 28.04.2021 року №04-14/1269 та №04-14/1270, виданих Державним архівом Дубасарського району і м. Дубосари.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, розгляд документів, наданих для призначення пенсії ОСОБА_1 провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.

За результатами розгляду заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві 09.06.2021 року прийнято рішення №85 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », яким йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення про відмову мотивовано наступним: «До страхового стажу не враховано період роботи (згідно трудової книжки НОМЕР_1 ) з 23.06.1983 по 21.04.1994 - на печатці, якою завірений запис про звільнення не проглядається повна назва підприємства (відтиск не чіткий), з 03.05.1994 по 10.10.1994 - відсутній переклад на українську мову печатки, якою завірений запис про звільнення, з 01.03.1999 по 01.03.2000 - виправлення в даті наказу про зарахування, відсутній переклад на українську мову печатки, якою завірений запис про звільнення».

Вважаючи дане рішення протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно із ч. 1 ст. 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (ч. 3 ст. 44 Закону № 1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються таку документи: документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637); для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній ( далі - Порядок № 637).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені уст. 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Приписами ст. 56 Закону №1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями ст. 62 Закону №1788-XII та п. 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як встановлено судом, оскаржуване рішення про відмову в призначені позивачу пенсії мотивовано наступним: «До страхового стажу не враховано період роботи (згідно трудової книжки НОМЕР_1 ) з 23.06.1983 по 21.04.1994 - на печатці, якою завірений запис про звільнення не проглядається повна назва підприємства (відтиск не чіткий), з 03.05.1994 по 10.10.1994 - відсутній переклад на українську мову печатки, якою завірений запис про звільнення, з 01.03.1999 по 01.03.2000 - виправлення в даті наказу про зарахування, відсутній переклад на українську мову печатки, якою завірений запис про звільнення», відносно чого суд зазначає наступне.

На момент внесення цих записів діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162, пунктом 2.3 глави 2 якої передбачено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також нагороди і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видачі наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні чітко відповідати тексту наказу (розпорядженню).

Пункт 2.4 глави 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженим спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, містить такі ж положення щодо внесення записів про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 4.1 глави 4 цієї Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Так, суд зазначає, що записи в трудовій книжці про роботу позивача у періоди з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року, відповідають вимогам до заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номери наказів та їх дати, посаду, на якій працював позивач, та відбиток печатки підприємства. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Завірення записів нечітким відтиском печатки не є достатнім та належним доказом для встановлення факту відсутності трудових відносин підприємства з позивачем у спірний період.

Більш того, як запис про прийом на роботу та запис про звільнення містить відомості на яке саме підприємство та як наслідок з якого саме підприємства звільнено позивача.

Крім того, судом встановлено, що після отримання оскаржуваного рішення та з метою підтвердження наявності у позивача офіційного трудового стажу він звернувся листом до відповідних органів. На його звернення філіалом ГУ «Республіканський центр

ветеринарно-санітарного і фітосанітарного благополуччя» Дубосарського району і м. Дубосари була надана виписка (№63 від 07.07.2021 року) з наказу №9 від 01.03.1999 року, відповідної до якої ОСОБА_1 , був прийнятий на роботу техніком по обслуговуванню приміщення з 01 травня 1999 року з оплатою згідно штатного розкладу (копія виписки наявна в матеріалах справи).

Відповідно до архівної довідки №04-14/2072 від 13.07.2021 року, наданої Державним архівом Дубасарського району і м. Дубосари Дубасарська станція технічного обслуговування автомобілів перейменована у Дубасарське підприємство автосервісу і торгівлі на підставі Постанови СМ СРСР №20 від 08.01.1988 року та наказу Мінавтопрому СРСР №203 від 11.04.1988 року. Підстава видачі такої інформації: Ф.283 оп. 2, історичні довідки (копія архівної довідки наявна в матеріалах справи).

Згідно архівної довідки №04-14/2073 від 13.07.2021 року, наданої Державним архівом Дубосарського району і м. Дубосари, в документах архівного фонду Дубосарського СТО значиться наступне:

- ОСОБА_1 прийнятий на роботу майстром ОТК з 23.06.1983 року (наказ №44-к від 23.06.1983 року);

- ОСОБА_1 , майстер, звільнений з роботи по ст. 36 КЗпП МРСР (за власним бажанням) з 21.04.1994 року (наказ №23-к від 21.04.1994 року).

Підставою для надання давно архівної довідки були: Ф. 283, оп. 3, спр. 9, арк. 18, спр. 27, арк. 9 (копія довідки наявна в матеріалах справи).

З листа-відповіді Національного Архівного Агенства Генерального Управління Національного архіву Республіки Молдова №2907 від 25.08.2021 року вбачається, що до даної установи не були передані на зберігання документи «Дубоссарское СТО Молдавской СССР», Дубоссарского предприятия газового хазяйства», «Дубоссарской станции по борьбе с болезнями», у зв`язку з чим не представляється можливим видати довідку про стаж роботи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період роботи з 23.06.1983 року по 01.03.2000 року.

Зазначені документи були також надіслані позивачем поштою до Пенсійного фонду України, однак Департаментом пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України був наданий позивачу лист за №25467-24253/0-03/8-2800/21 від 27.08.2021 року, яким позивача повідомлено, що згідно даних, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, не підтверджено 28 років страхового стажу, тому права на призначення пенсії за віком він не має та повідомлено, що не зараховано позивачу страховий стаж за періоди роботи з 23.06.1983 по

21.04.1994; з 03.05.1994 по 10.10.1994; з 01.03.1999 по 01.03.2000, оскільки записи про звільнення завірено печатками, на яких не читається назва підприємств.

Також даним листом позивача було повідомлено про те, що Головним управлінням Пенсійного Фонду в Одеській області проводиться робота щодо надання йому допомоги в отриманні документів про підтвердження вищезазначених періодів роботи та за результатами проведеної роботи питання визначення права на призначення йому пенсії за віком буде вирішуватись відповідно до вимог законодавства.

20 червня 2023 року позивач направив письмову заяву (лист) до Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду в Одеській області, в якій я просив прийняти та зарахувати до його страхового/трудового стажу, окрім років навчання, військової служби та роботи на території України (в т.ч. УРСР), також роки роботи:

- з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року «Дубоссарское СТО», що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці та (мовою оригіналу): «архивной справкой Дубоссарского архива Дубоссарсского района и города Дубоссары №04-14/2073 от 13.07.2021». Також, на підтвердження його офіційного працевлаштування в даній організації надав (мовою оригіналу: «архивную справку Дубоссарского архива Дубоссарсского района

и города Дубоссары №04-14/1269 от 28.04.2021», в якій зазначено про те що, в документах архівного фонду Дубоссарського СТО за період з 06.1983 по 12.1990 наявні відомості про заробітну плату ОСОБА_1 та (мовою оригіналу): «архивной справкой Дубоссарского архива Дубоссарсского района и города Дубоссары №04-14/1270 от 28.04.2021», про те що, в документах архівного фонду Дубоссарського СТО за період з 06.1983 по 12.1990 роки наявні наступні відомості про заробітну плату ОСОБА_1 ;

- 03.05.1994 по 10.10.1994 (мовою оригіналу): «Дубоссарское предприятие газового хозяйства», що підтверджується відповідним записом в трудовій книжці;

- з 01.03.1999 по 01.03.2000 (мовою оригіналу): «Дубоссарская станция по борьбе с болезнями животньїх». Наявний в позивача даний трудовий/страховий стаж та для підтвердження його офіційного працевлаштування в даній організації надав (мовою оригіналу): «виписку из приказа Филиала ТУ «Республиканским центром ветиринарно-

санитарного и фитосанитарного благополуччя Дубоссарсского района и города Дубоссары» от 16.07.2021», в якій зазначено (мовою оригіналу): «принят на роботу техником по обслуживанию здания с 1 матра 1999 года с оплатой согласно штатного расписания».

До згаданої заяви позивачем було додано наступні документи: копія паспорту та ідентифікаційного номеру; копія диплому НОМЕР_3 від 28.06.1980 ОСОБА_1 ; копія військового квитка ОСОБА_1 ; копія трудової книжки ОСОБА_1 ; копія «архивной справки №04-14/2073 от 13.07.2021»; копія «архивной справки №04-14/1269 от 28.04.2021»; копія «виписки из приказа от 16.07.2021»; копія «ответа Национального Архивного Агентства Генерального Управлення Национального Архива Республики Молдова на №2907 от 25.08.2021».

На зазначену заяву від 20.06.2023 року щодо призначення позивачу пенсії за віком ним також було отримано лист Головного управління Пенсійного фонду України в

Одеській області за №18156-17920/0-02/8-1500/23 від 07.07.2023 року, в якому позивачу знову ж таки було повідомлено, що до страхового стажу не враховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 : з 23.06.1983 по 21.04.1994, оскільки на печатці не проглядається повна назва підприємства (відтиск не чіткий); з 03.05.1994 по 10.10.1994, оскільки відсутній переклад на українську мову; з 01.03.1999 по 01.03.2000, оскільки наявне виправлення в даті наказу про зарахування, та відсутній переклад печатки підприємства, якою завірений запис про звільнення.

Крім того даним листом позивача повідомлено про те, що для зарахування трудового стажу періодів роботи з 23.06.1983 по 21.04.1994, з 03.05.1994 по 10.10.1994 та з 01.03.1999 по 01.03.2000 підстави відсутні, оскільки Придністровська Молдавська Республіка

є невизнаною.

Разом з тим, як встановлено судом наданою трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 27.05.1983 року та вищезазначеними архівними довідками, які наявні в матеріалах справи та були надані позивачем до територіальних органів Пенсійного фонду України підтверджено факт роботи позивача у періоди: з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року.

Всі записи в наказах, що зазначені у архівних довідках відповідають записам у

трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 27.05.1983 року.

Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Вказане кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.

З аналізу вказаних норм вбачається, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Слід зауважити, що записи про спірні періоди роботи у трудовій книжці позивача не містить недопустимих (таких, що внесені в супереч Інструкції) перекреслень, виправлень чи дописок, які б змінювали суть записів або перекручували б їх зміст, містять печатки та підписи посадових осіб, а натомість внесені у відповідності із встановленими правилами. Тому відсутні підстави для їх неврахування при визначенні періоду страхового стажу позивача.

Водночас, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже не може впливати на його особисті права.

З огляду на наведене, нечіткий відтиск печатки підприємства в трудовій книжці позивача не може бути підставою для відмови в зарахуванні до його страхового стажу спірного періоду роботи.

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

У свою чергу законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, при цьому відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення не встановлено недостовірності або інших ознак юридичної дефектності цієї трудової книжки, тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, і зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання призначення пенсії.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17.

Слід звернути увагу, що записи у трудовій книжці позивача вчинені в хронологічному порядку та не є тими недоліками, які можуть мати наслідок порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення. Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, записи є належними та допустимими доказами на підтвердження трудового стажу позивача, атому спірні періоди роботи позивача з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року мають бути зараховані позивачу до загального страхового стажу.

Підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів чи нечіткий відтиск печатки у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи нечіткий відтиск печатки у трудовій книжці.

Окремо суд зазначає, що відповідачем в оскаржуваному рішенні, не ставиться під сумнів вірність записів в трудовій книжці позивача.

Відносно тверджень відповідача, що для зарахування трудового стажу періодів роботи з 23.06.1983 по 21.04.1994, з 03.05.1994 по 10.10.1994 та з 01.03.1999 по 01.03.2000 підстави відсутні, оскільки Придністровська Молдавська Республіка є невизнаною, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних допомог.

Згідно ст.5 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, підписаної 29.08.1995 року в м. Кишиневі, ратифікованої 29.10.1996 року, пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Молдова та членів їх сімей здійснюється по законодавству тієї держави, на території якої вони постійно проживають.

Крім того, суд зазначає, що навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Європейської Конвенції з прав людини, від 04.11.1950 року вживати заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав.

Як вбачається із архівних довідок від 28.04.2021 року №04-14/1269 та №04-14/1270, виданих Державним архівом Дубасарського району і м. Дубосари, ПМР, установа знаходиться у м. Дубосари, яке є адміністративно-територіальною одиницею Республіки Молдова зі статусом муніципія у складі самопроголошеної і невизнаної жодною з держав Придністровської Молдавської Республіки.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі-ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Гоіхіїіоп у.'Гигкеу. 18.12.1996, параграф 45), «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим судом (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

У зв`язку із вищевикладеним, суд вважає, що неприйняття до уваги відповідачем довідок складених на території Придністровської Молдавської Республіки з незалежних від позивача підстав, є безпідставним та таким, що порушує її конституційне право на соціальний захист, що включає право на забезпечення у старості.

Отже, із вищенаведеного вбачається, що відмова відповідача у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи позивача з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року є протиправною, оскільки стаж підтверджується основним документом - трудовою книжкою позивача серії НОМЕР_2 від 27.05.1983 року.

Також суд зазначає, що згідно з абзацом 1 п. 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п. 1.2 Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Форма заяви про призначення пенсії наведена в Додатку 2 Порядку № 22-1.

Згідно п. 4.1 Порядку №22-1 заяви про перерахунок пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії приймається без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно п. 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку. За наслідками розгляду заяви та доданих до неї документів орган, що призначає (здійснює перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії, відповідно до положень ст. 44 Закону №1058-IV та положень п. 4.3, 4,7 Порядку 22-1 приймає рішення про призначення (перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати тощо) пенсії або про відмову в призначенні (перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати тощо) пенсії з зазначенням обґрунтувань такої відмови.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви не зарахування до страхового стажу окремих періодів його роботи.

У свою чергу згідно з вимогами ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Під час розгляду справи по суті, відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження звернення до підприємств, в яких працював позивач, або архівні установи для отримання відомостей щодо спірних періодів.

Відповідачем також не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що записи у трудовій книжці позивачки є недійсними та недостовірними.

Крім того, Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших офіційних документах.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2019 року у справі №638/18467/15-а.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що після звернення позивача, відповідач не вчинив жодних дій визначених ст. 101 Закону № 1788-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час судового розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність відмови позивачу в зарахуванні до страхового стажу спірних періодів роботи та навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Із змісту положень ст. 245 КАС України видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Оцінивши наявні у справі докази суд доходить висновку, що відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідач не надав належної правової оцінки тим доказам, які надані позивачем для підтвердження стажу щодо спірних періодів, у зв`язку з чим зробив передчасний висновок про відсутність у позивача страхового стажу, який дає право на пенсію за віком.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а і з огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує його при розгляді даної справи.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст. 245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд приходить до переконання, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві №85 від 09 червня 2021 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 27.05.1983 року періоди роботи: з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року.

Правовідносини щодо призначення пенсії та здійснення нарахування та виплати пенсії позивачки відносяться до виключної компетенції працівників Пенсійного фонду України, та є їх дискреційними повноваженнями.

Враховуючи викладене, з метою повного та ефективного захисту та відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 03.06.2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні про те, що підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 27.05.1983 року періоди роботи: з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача у сумі 1073,60 грн., сплачені згідно квитанції № 9 від 08.09.2023 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії за віком та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві №85 від 09 червня 2021 року «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 27.05.1983 року періоди роботи: з 23.06.1983 року по 21.04.1994 року, з 03.05.1994 року по 10.10.1994 року, з 01.03.1999 року по 01.03.2000 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 03.06.2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Відділ призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, буд. 83, м, Одеса, 65012, ).

Суддя С.О. Cтефанов