Справа № 160/20619/23
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіКоренева А.О.
за участі секретаря судового засіданняДеркач О.В.
представник позивача - Федоренка Р.В. представник відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "БІ ТРЕЙД" до Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю ''БІ ТРЕЙД'' до Головного управлінням ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, у якому просить:
визнати протиправним та скасувати винесені Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області податкові повідомлення-рішення від 20.07.2023р.:
№ 016890713 від 07.07.2023р. по нарахуванню штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 2 040,00 грн. за несвоєчасне надання в повному обсязі документів до перевірки.
Визнати узгодженим бюджетне відшкодування ТОВ «Бі Трейд» від`ємного значення з податку на додану вартість за березень 2023 року у розмірі 556 648,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Бі Трейд» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість у ні 556 648 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 556 648 грн., з урахуванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків. За результатами якої складно акт № 2198/04-36-07-13-05/38593352 від 13.06.2023 року. Позивач вважає, що висновки перевірки суперечать об`єктивній реальності та ґрунтуються на припущеннях посадових осіб контролюючого органу, які не надали правильної оцінки первинних документів та проведення ревізій залишків сировини і готової продукції, виявили нездатність розрахувати собівартість виробленої готової продукції та товарів, дослідити питання списання окремих видів сировини на виробництво окремих видів готової продукції і, як слідство, пересвідчитись у правильності формуванні податкового кредиту з ПДВ в рамках діючого податкового законодавства. У зв`язку з чим, податкові повідомлення-рішення Відповідача, які складенні на підставі висновків акту перевірки були прийняті з порушенням податкового законодавства, а відтак є протиправними та підлягають скасуванню у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (том 1 а.с. 230).
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 30 жовтня 2023 року, закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 20 листопада 2023 року.
20 листопада 2023 року у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні не з`явився, про судове засідання повідомлений належним чином.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі наказу "Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Бі Трейд» від 17 травня 2023 року №2467-п, та направлень від 24 травня 2023 року № 3344, № 3345 на підставі п. 191. 1 ст. 191, п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78, п. 82.2 ст. 82, п. 69.2 підрозділу 10 розділу XX Податкового Кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ « Бі Трейд» щодо дотримання податкового гонодавства при декларуванні за березень 2023 року від`ємного значення з податку на додану вартість у ні 556 648 грн., у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету у сумі 556 648 грн., з урауванням періодів формування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків.
За результатами перевірки Головним управління ДПС у Дніпропетровській області складено акт перевірки № 2198/04-36-07-13-05/38593352 від 13.06.2023 року. Відповідно до висновку Акту перевірки встановлено порушення:
п.189.1 ст.189, пп. г) п.198.5 ст. 198 Податкового Кодексу України ТОВ «Бі Трейд», в результаті чого занижено суму податкових зобовязань по деклараціям з ПДВ за період з вересня 2022 року по березень 2023 року на загальну суму 5 197 650 грн., у тому числі: вересень 2022 - 581856 грн; жовтень 2022 - 596 482 грн. листопад 2022- 521 691 грн.; грудень 2022 - 682 178 грн.; січень 2023 - 953 274 грн., лютий 2023- 732 750 грн., березень 2023 - 1 129 419 грн.
У зв`язку з тим, що підприємство декларувало від`ємне значення з податку на додану вартість з вересня 2022 року по березень 2023, то підлягає:
- донарахуванню податок на додану вартість на загальну суму 4 641 002 грн., у тому числі вересень 2022 - 481404 грн., жовтень 2022- 406933 грн. листопад 2022 - 396163 грн. грудень 2022 -710251 грн., січень 2023 - 831 336 грн., лютий 2023 - 733 880 грн. березень 2023 - 1 081 035 грн.
- зменшенню сума заявленого бюджетного відшкодування за березень 2023 року у розмірі - 556 648 грн., в порушення вимог статті 200 Податкового кодексу України.
в порушення пункту 201.10 статті 201 ТОВ «Бі Трейд» не складено і не зареєстровано в ЄРПН в терміни, встановлені Кодексом для такої реєстрації, податкову накладну за товарами/послугами, на податкові зобов`язання з ПДВ за період з вересня 2022 року по березень 2023 року, що несе за собою відповідальність визначену згідно п.120.2 ст.1201 ПКУ.
Позивач скористався своїм правом, відповідно до п.86.7 ст.87 ПК України, ТОВ «Бі Трейд» подало 29 червня 2023 року до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, заперечення на Акт перевірки № 2198/04-36-07-13-05/38593352 від 13.06.2023 року, за результатом розгляду яких, висновки акту залишенні бе змін. (том 1 а.с. 106-110, 130-138).
На підставі висновків акту № 2198/04-36-07-13-05/38593352 перевірки були винесенні податкові повідомлення-рішення від 20.07.2023р.:
Крім того, судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі акту перевірки від 05.06.2023 року № 1397/04-36-07-13-/38593352, винесено податкове повідомлення-рішення № 016890713 від 07.07.2023р. по нарахуванню штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 2 040,00 грн. за несвоєчасне надання в повному обсязі документів до перевірки.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, ПК України).
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Пунктом 187.1 статті 187 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, у тому числі, придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Податковий кредит звітного періоду, відповідно до пункту 198.3 статті 198 ГІК України, визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такітовари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Відповідно до абзацу 5 пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що використання платником податку товарів, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, поза межами його господарської діяльності зумовлює виникнення в нього обов`язку визначити податкові зобов`язання з податку на додану вартість за основною ставкою згідно з підпунктом "г" пункту 198.5 статті 198 ПК України виходячи з бази оподаткування, обчисленої відповідно до пункту 189.1 статті 189 ПК України. У свою чергу, у разі використання таких активів безпосередньо в господарській діяльності платника податку такий обов`язок в останнього не виникає.
Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту (п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України).
При цьому, згідно з пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Аналіз положень податкового законодавства дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам статті 201 Податкового кодексу України, зареєстрована та підписана уповноваженою особою.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За змістом підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) га/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу.
Недотримання учасниками господарської операції вимог цивільного або господарського законодавства щодо істотних умов договору під час його укладення не має безпосереднього впливу на результати податкового обліку. Значення для податкового обліку має факт господарської операції, її дійсний зміст, фінансовий результат та економічний ефект.
Відповідно до підпункту 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 ПК України розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розумна економічна причина (ділова мета) для цілей податкового обліку передбачає обов`язкову спрямованість господарської операції платника податків на отримання позитивного економічного ефекту.
Поняття економічного ефекту в нормах ПК України не розкрито, однак, виходячи із визначення господарської діяльності, наведеного в підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК, та розуміння економічної доцільності, можна дійти висновку, що економічний ефект передбачає отримання доходу, зокрема у формі приросту (збереження) активів платника податків та/або їх вартості.
При цьому, не обов`язково щоб такий ефект спостерігався негайно після вчинення господарської операції. Також не виключено, що в результаті об`єктивних причин економічний ефект може не настати взагалі і операція може виявитися збитковою, що є природнім перебігом подій при здійсненні господарської діяльності.
Проте з визначеного ПК України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (принаймні за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість отримання доходу.
Мета отримання доходу як кваліфікуюча ознака господарської діяльності кореспондує з вимогою щодо наявності розумної економічної причини (ділової мети) під час здійснення господарської діяльності. Оскільки господарська діяльність складається із сукупності господарських операцій платника податку (які є формою здійснення господарської діяльності), то розумна економічна причина має бути наявною в кожній господарській операції. Лише в такому разі та чи інша операція може вважатися вчиненою в межах господарської діяльності платника податків. Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції цілей податкового обліку не можуть вважатися вчиненими в межах господарської операції.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.12.2019 у справі №0940/2484/18.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, гуртуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частини першої статті 9 вищезазначеного Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Частиною другою статті 9 цього Закону передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Отже, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку. Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.
Із акту перевірки вбачається, що відповідач дійшов висновку про відсутність у ТОВ «Бі Трейд» будь-яких ознак проведення господарської діяльності, у зв`язку з чим не змогли дослідити фактичне виробництво печива, як власного виробництва, так і того, яке придбається для використання у процесі виробництва, що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з вересня 2022 по березень 2023 року на загальну суму 5 197 650, 00 гривень, та необхідність реєстрації податкових накладних, суперечить пп. 14.1.36, п. 14.1 ст. 14, пп. 14.1.134 п. 14.1 ст. 14, п. 198.5 статті 198, п. 201.1 ст. 200 Податкового кодексу України.
Контролюючим органом, не враховано, що видами діяльності підприємства є Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання, Виробництво сухарів і сухого печива; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання, Неспеціалізована оптова торгівля, Виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості, Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Позивачем, за спірний період, до суду на спростування висновків в акті перевірки, наданні первинні документи, утому числі обороти рахунків 631, 362 що підтверджують придбання Товариством цукор, муку, амоній (вуглеамонійна сіль харчова), повидло яблучне, маргарин молочний, сіль, соду, корицю, ароматизатор харчовий «Ванілін» і т.ін. продукти і упаковочні матеріали, призначені їх використання і використовувало їх в операціях, та в подальшому було реалізоване, що саме є господарською діяльністю платника податку (том 3 а.с. 3-220).
Відповідачем не наведено обґрунтувань, у зв`язку з чим не було враховано такі документи, та у чому полягає їх не відповідність.
Крім того, листом завих. № 12/06/23/1 від 12.06.2023 р. підприємство надавало письмову інформації яким документом передбачено брак продукції, норми витрат та браку по виготовлених окремих видах продукції, яким чином згідно даних бухгалтерського обліку здійснюється оприбуткування та подальше використання вторинної сировини (бій печива, закінчення терміну використання та інше).
Згідно п.1.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському оліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції. Від первинних документів відрізняються вторинні. Вторинний документ - це результат аналітико-синтетичної обробки одного чи кількох первинних документів з метою пристосування інформації до інформаційних потреб споживача. Вторинні (інформаційні) документи містять систематизовані відомості про первинні документи або результат аналізу і синтезу даних, що є в першоджерелах.
Первинні є вихідними документи, які служать для створення документа похідного, тобто вторинного, якими є регістри бухгалтерського обліку (облікові регістри) - це носії інформації, складені у паперовій або в електронній формі, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку (п. 1.2. Положення №88). Записи в регістрах бухгалтерського обліку провадяться на підставі первинних документів (п. 1.3., п. 3.1. Положення №88).
Згідно ч. 1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Тобто, факти господарської діяльності обов`язково мають підтверджуватися первинними документами, а складання зведених облікових документів є правом а не обов`язком платника.
Сама собою наявність або відсутність окремих регістрів бухгалтерського обліку, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2022 у справі №160/3364/19 дійшла висновку, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів (а не облікових регістрів), які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій.
Зміст п.3.3. Положення № 88 свідчить, що несвоєчасне складання регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних є порушенням бухгалтерського обліку, а не порушенням порядку ведення господарської діяльності і тим більше не є порушенням формування податкового кредиту. Відповідальність за несвоєчасне складання регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці регістри бухгалтерського обліку, а не платник податків.
Суд, зауважує, що за висновками Акту попередньої перевірки № 2338/04-36-07-13/38593352 від 17.11.2022р. щодо декларування від`ємного значення з ПДВ за липень-серпень 2022 р. податкова служба визнала право платника податків на бюджетне відшкодування, якого набуто підприємством в результаті використання куплених продуктів харчування у власному виробництві печива і кондитерських виробів, які продавались за кордон.
Отже, господарська діяльність ТОВ «Бі Трейд» спрямована саме на отримання та реалізацію готової продукції у вигляді кондитерських виробів, зокрема печива, цукерок, пряників, десертів та ін. виробів, та отриманням послуг, пов`язаних з виготовленням даної продукції. При цьому, процес виробництва складається із системи технологічних заходів: зберігання, перероблення, завантаження/розвантаження товару та ін.
Суд, зауважує, що відповідач в акті перевірки (том. 1 а.с. 27-30) не заперечує, що ТОВ «Бі Трейд» в спірний період виробило та поставило продукцію власного виробництва - Готові борошняні кондитерські вироби: Печиво в асортименті та Готові харчові продукти з вмістом какао, кондитерські вироби з цукру, з вмістом какао до країни - ЛАТВІЯ за вересень 2022 року на загальну суму 602 490,00 грн., за жовтень 2022 року на загальну суму 1 143 552,00 грн., за листопад 2022 року на загальну суму 600 630,00 грн., за січень 2023 року на загальну суму 731 337,00 грн., за березень 2023 року на загальну суму 570 696,00 грн., що підтверджено відповідними вантаженими митними деклараціями. (том. 3 а.с.192-224)
Тобто, у повному обсязі спростовує висновки відповідача про відсутність доказів здійснення позивачем господарської діяльності.
У той же час, суд уважає, що вимога позивача про визнання узгодженим бюджетне відшкодування ТОВ «Бі Трейд» від`ємного значення з податку на додану вартість, не підлягає задоволенню, оскільки належним захистом порушеного права буде саме, скасування вищевказаних рішень відповідача. А позивач не позбавлений права, після набрання рішення суду законної сили, у цій справі подати заяву про повернення суми бюджетного відшкодуванню, оскільки судом встановлено правомірності сум бюджетного відшкодування ПДВ за березень 2023 року у розмірі 556 648,00 грн.
Вирішуючи питання щодо застосування до позивача штрафу в сумі 3 400,00 грн. за «відсутність у березні 2023 р. реєстрації податковій накладних, суд зазначає, що платник податків датою здійснення відповідного запису на митній декларації посадовою особою митного органу, засвідченого печаткою або ЕЦП ТОВ «Бі Трейд», будучи експортером, склало відповідні податкові накладні з експорту товарів власного виробництва з ПДВ за нульовою ставкою і зареєструвало їх в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Водночас, обов`язку платника податків нарахувувати податкові зобов в`язання на суму залишків товару при проведені інвентаризації і, відповідно, виписувати та реєструвати податкові накладні на суму залишків за ставкою ПДВ 20% діючим податковим законодавством України не передбачено.
Водночас, вирішуючи питання щодо оскарження позивачем податкового повідомлення-рішення від 07.07.2023 р. № 016890713, суд з такого.
Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).
Так, судом встановлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі акту перевірки від 05.06.2023 року № 1397/04-36-07-13-/38593352, винесено податкове повідомлення-рішення № 016890713 від 07.07.2023р. по нарахуванню штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) в сумі 2 040,00 грн. за несвоєчасне надання в повному обсязі документів до перевірки.
Однак, доказів складання акту перевірки від 05.06.2023 року № 1397/04-36-07-13/38593352 за результатами якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, суду не надано, а відтак суд позбавлений можливості надати оцінки висновкам, що стали підставою для прийняття такого рішення, як і підставам його прийняття.
Водночас, суд враховує, що відповідачем складено акт 02.06.2023 року № 1359/04-36-07-13/38593352 (том 1 а.с. 14-15) на підставі якого винесено 06 липня 2023 року податкове повідомлення-рішення № 016888713, яким застосовано до позивача штраф у розмірі 1020 грн., однак позивачем таке рішення не оскаржується.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частинні скасування податкового повідомлення-рішення від 07.07.2023р. № 016890713.
Позивачем спростовано висновки відповідача щодо відсутні будь-яких ознаки проведення Товариством господарської діяльності у розумінні пп. 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, а відповідачем доказів протилежного суду не надано.
В даному випадку, відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до статті 139 КАС України, суд зазначає, оскільки основна частина позовних вимог задоволена, то на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 26 840,00 грн. Питання понесених витрат на професійну правничу допомогу суду не вирішуються, оскільки суду не надано доказів таких витрат.
Відтак, на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 9, 73-78, 90, 139, 243, 246, 295, 297 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Трейд» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (ЄДРПОУ-44118658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Трейд» (ЄДРПОУ-38593352) судовий збір у розмірі 26 840,00 грн (двадцять шість тисяч вісімсот сорок гривень)
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складений 29 листопада 2023року.

Суддя А.О. Коренев