Справа № 120/7682/23
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

21 листопада 2023 р. Справа № 120/7682/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Гепфель Анастасії Андріївни,

представниці позивача, що бере участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції Гуравської Валентини Юріївни,

представниці відповідача Обревко Тетяни Петрівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що 03 квітня 2023 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку в магазині-кафе, де здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт (довідку) № 5246/02-32-07-05/ НОМЕР_1 .

Під час такої перевірки зокрема встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує найману працю ОСОБА_2 без оформлення з нею трудового договору.

На підставі такого акту перевірки начальником Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці 11 травня 2023 року винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-51/ВІ/а-2, якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 67000 гривень за допущення до роботи працівника без укладення з ним трудового договору.

Позивачка вважає таку постанову безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку із чим оскаржила таку в судовому порядку.

Так, позивачка зазначила, що в магазині-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", який знаходиться по АДРЕСА_1 , здійснюють підприємницьку діяльність два суб`єкта господарювання, а саме: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 . Діяльність таких підприємців ведеться на спільно орендованих площах магазину-кафе. При цьому між підприємцями укладено письмовий договір про партнерство, за умовами якого сторони популяризують товар та послуги одна одної та іншим чином сприяють в здійсненні підприємницької діяльності.

Як зазначає позивачка далі, 03 квітня 2023 року вона не допускала до роботи продавця ОСОБА_2 , оскільки до роботи її допустила фізична особа-підприємець ОСОБА_4 , адже саме між останньою та ОСОБА_2 укладено письмовий трудовий договір від 01 грудня 2022 року.

При цьому 03 квітня 2023 року в магазині працювало два продавця - ОСОБА_5 (перебуває у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , тобто позивачкою) та ОСОБА_2 (перебуває в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 ). До обов`язків ОСОБА_5 входить в тому числі і проведення розрахункових операцій з продажу підакцизних товарів. При цьому в силу приписів статті 30 КЗпП України продавець ОСОБА_5 повинна виконувати доручену їй роботу особисто і не має передоручати її виконання іншим особам.

Далі позивачка зазначила, що як проінформувала її ОСОБА_5 , в другій половині дня 03 квітня 2023 року вона вийшла з магазину на кілька хвилин, а повернувшись до магазину, стала свідком того, як посадові особи контролюючого органу обговорювали з продавцем ОСОБА_2 питання продажу підакцизних товарів. В словесній дискусії посадовим особам Головного управління ДПС у Вінницькій області було повідомлено, що розрахункові операції з продажу сигарет та алкоголю проводить продавець ОСОБА_5 , а не продавець ОСОБА_2 , але такі обставини не внесено до акта фактичної перевірки.

Відтак позивачка стверджує, що 03 квітня 2023 року не здійснювала допуск ОСОБА_2 до роботи продавця, адже остання працює продавцем у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на підставі трудового договору від 01 грудня 2022 року.

Окрім того, у позові йдеться про те, що відповідач не дотримався процедури прийняття постанови про накладення штрафу, адже її не повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, чим позбавлено права на захист під час безпосереднього розгляду справи.

При цьому при розгляді справи відповідачем проігноровано ті обставини, що в акті фактичної перевірки відсутні будь-які відомості, які б свідчили про допуск нею як підприємцем громадянки ОСОБА_2 до роботи продавцем магазину-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Також позивачка вказує на те, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови застосовано норми права, які втратили чинність, та не враховано обмеження щодо можливості застосування штрафів, передбачених статтею 265 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України) під час дії воєнного стану.

Більше того, на думку позивачки, висновки відповідача стосовно порушення позивачкою статей 21-24 КЗпП України, про які йдеться в акті фактичної перевірки, є надуманими та необґрунтованими.

Далі позивачка зазначає, що загальний час проведення фактичної перевірки склав 46 хвилин, проте тривалість такої перевірки в силу приписів пункту 82.3 статті 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) може становити до 10 діб. При цьому в порушення вимог положень статті 81 ПК України посадові особи Головного управління ДПС у Вінницькій області до початку проведення перевірки не пред`явили фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 або уповноваженому представнику наказу про призначення перевірки та направлення на проведення перевірки. Водночас такі документи пред`явлено ОСОБА_2 , яка є працівником у іншої фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що в підпункті 2.2.19 акта перевірки зазначено таке:

1) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 10 січня 2022 року продано горілку "Волігора" 0,5 л. по ціні 128 гривень та проведено розрахункову операцію через РРО без роздруковування відповідного розрахункового документа, а саме в фіскальному чеку № 0333 відсутні реквізити серії та марки акцизного податку;

2) фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 29 квітня 2022 року продано настоянку "Гнила вишня", проте таку розрахункову операцію вартістю 62,50 гривень (чек РРО № 9684) проведено через РРО без використання режиму попереднього програмування назви товару "настоянки" для підакцизної групи товарів;

3) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує найману працю ОСОБА_2 без укладення з нею трудового договору про найману працю (паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 ).

На думку позивачки, обставини, що наведені в акті перевірки, жодним чином не можуть свідчити, що громадянка ОСОБА_2 виконувала роботу в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

При цьому в письмових поясненнях від 03 квітня 2023 року ОСОБА_2 повідомила посадових осіб Головного управління ДПС у Вінницькій області про те, що вона працює в магазині півроку в іншого підприємця та не є працівником у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Відтак такими поясненнями не підтверджується той факт, що ОСОБА_2 проведено розрахункову операцію за підакцизний товар. Більше того, у таких поясненнях чітко вказано, що ОСОБА_2 не є найманим працівником у позивачки.

І наостанок позивачка зауважила, що уклала з ОСОБА_2 трудовий договір вже після проведеної перевірки 06 квітня 2023 року, про що повідомила податковий орган в установленому законодавством порядку.

Відтак усі наведені вище обставини, на думку позивачки, свідчать про необґрунтованість прийнятої відповідачем постанови, а тому, на її думку, таку постанову слід визнати протиправною та скасувати.

Ухвалою від 12 червня 2023 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судовий розгляд справи призначено на 05 липня 2023 року.

03 липня 2023 року від Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 03 квітня 2023 року посадовими особами Головного управління ДПС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину-кафе за адресою: АДРЕСА_1 . Під час перевірки посадовими особами податкового органу встановлено факт продажу підакцизного товару на суму 96 гривень (описано в пункті 2.2.11 акта) продавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка здійснила розрахункову операцію із застосуванням реєстратора розрахункових операцій без роздрукування відповідного розрахункового документа.

Також у такому акті окрім іншого йдеться про те, що посадовими особами Головного управління ДПС у Вінницькій області під час проведення перевірки було виявлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустила працівницю ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення з нею трудових відносин та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

20 квітня 2023 року Головне управління ДПС у Вінницькій області на виконання Плану заходів щодо координації спільних дій по виявленню фактів праці неоформлених працівників на адресу Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці направлено для відповідного реагування матеріали фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

24 квітня 2023 року відповідно до вимог пункту 3 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509), фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 телефонограмою повідомлено про надходження матеріалів фактичної перевірки на адресу Управління для їх розгляду та прийняття рішення щодо наявності порушень законодавства про працю в частині неоформлення трудових відносин, а також запропоновано надати документи, які підтверджують або спростовують факт виявленого Головним управлінням ДПС у Вінницькій області порушення.

Відтак твердження позивачки про те, що вона була позбавлена права на доведення правомірності своїх дій суперечить викладеним вище обставинам, оскільки у відповідь на телефонограму на адресу Управління надійшла заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 25 квітня 2023 року, у якій просила письмово повідомити на електронну адресу про надходження матеріалів перевірки податкового органу та надати їх копії.

26 квітня 2023 року листом вих. № ЦЗ/1/3416-23 на електронну адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надіслано запитувані документи. Проте станом на 11 травня 2023 року жодних документів, які б спростовували факт порушення позивачкою законодавства про працю, на адресу відповідача не надходило.

Далі представник відповідача вказав, що Порядок № 509 визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України. Так, передбачено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені на підставі зокрема акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відтак, на думку представника відповідача, акт перевірки Головного управління ДПС у Вінницькій області № 5246/02-32-07-05- від 03 квітня 2023 року є документом, на підставі якого уповноважена особа Міжрегіонального управління вправі прийняти рішення про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

За наслідками розгляду матеріалів перевірки 11 травня 2023 року уповноваженою особою відповідача прийнято постанову № ЦЗ-51/ВІ/а-2, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф, що передбачений абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

В спростування доводів позивачки про те, що на період дії воєнного стану штрафи, передбачені статтею 265 КЗпП України, не застосовуються, представник відповідача зазначив наступне. Частиною 5 статті 2 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами. Наразі діє мораторій, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 "Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану". Відповідно до пункту 1 постанови № 303 Урядом прийнято рішення припинити проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні". Враховуючи викладене, заходи державного контролю з питань додержання законодавства про працю будуть здійснюватися Держпраці та її територіальними органами після врегулювання питання щодо можливості проведення таких заходів з урахуванням вимог, встановлених постановою № 303. Водночас представник відповідача зауважує, що фактична перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в порядку, визначеному Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", не проводилася, а оскаржувана постанова прийнята на підставі матеріалів фактичної перевірки, проведеної Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.

При цьому Порядком № 509 не передбачено участі суб`єкта господарювання при розгляді справи, оскільки рішення приймалося за матеріалами перевірки, що надійшли від податкового органу.

За таких обставин, на переконання представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

В ході судового засідання 05 липня 2023 року судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою задоволено клопотання представниці позивачки про відкладення розгляду справи. Судовий розгляд відкладено на 07 серпня 2023 року.

06 липня 2023 року представницею відповідача подано до суду клопотання про залучення до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Головне управління ДПС у Вінницькій області.

Під час судового засідання, що мало місце 07 серпня 2023 року, судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Іншою ухвалою суду, що постановлена без виходу до нарадчої кімнати, в судовому засіданні оголошено перерву до 31 серпня 2023 року.

31 серпня 2023 року представницею позивачки подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В ході судового засідання 31 серпня 2023 року судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою клопотання представниці позивачки задоволено, а розгляд справи відкладено на 18 вересня 2023 року.

18 вересня 2023 року представницею позивачки подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В ході судового засідання 18 вересня 2023 року судом задоволено клопотання представниці позивачки та відкладено розгляд справи на 02 жовтня 2023 року, про що постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати.

02 жовтня 2023 року суд постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про відкладення розгляду справи на 25 жовтня 2023 року з огляду на неявку в судове засідання позивачки (представниці позивачки), щодо яких немає відомостей про вручення повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

25 жовтня 2023 року представницею позивачки подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

В ході судового засідання 25 жовтня 2023 року подане представницею позивачки клопотання задоволено, про що постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, якою відкладено розгляд справи на 21 листопада 2023 року.

16 листопада 2023 року представницею позивачки подано до суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою суду від 20 листопада 2023 року задоволено.

Під час судового засідання 21 листопада 2023 року представниця позивачки підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві.

Натомість, представниця відповідача заперечувала проти задоволення позову, посилаючись при цьому на обставини, що наведені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

03 квітня 2023 року посадовими особами Головного управління ДПС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку магазину-кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де підприємницьку діяльність здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_1 . Перевірка здійснювалась в присутності продавця ОСОБА_2 , яку й повідомлено про проведення такої перевірки.

За результатами фактичної перевірки складено акт № 5246/02-32-07-05/ НОМЕР_1 , у пункті 2.2.19 описової частини якого зокрема вказано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує найману працю продавця ОСОБА_2 без укладення з нею трудового договору.

З актом фактичної перевірки ОСОБА_2 ознайомилась та нею отримано примірник акта перевірки, про що свідчить її підпис у відповідній графі такого акту (біля підпису зазначено, що ОСОБА_2 діяла як продавець).

При цьому у розділі 4 (графа 4.1 "Зауваження до акта перевірки") такого акту мітиться напис, що такі зауваження викладені в поясненні на окремому аркуші.

У поясненнях до акта перевірки від 03 квітня 2023 року ОСОБА_2 пояснила наступне (дослівно): "Я, ОСОБА_2 , продала підакцизний матеріал, а саме сигарети і пиво на загальну суму 96 гривень. Працюю продавцем в даному магазині півроку у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , що здійснює продаж підакцизними товарами, неоформлена як продавець. Продавцем оформлена в іншого підприємця".

20 квітня 2023 року Головне управління ДПС у Вінницькій області на виконання Плану заходів щодо координації спільних дій по виявленню фактів праці неоформлених працівників на адресу Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці скеровано для відповідного реагування матеріали фактичної перевірки.

24 квітня 2023 року Центрально-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці направлено на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 лист вих. № ЦЗ/1/3333-23, у якому позивачці запропоновано надати документи, які спростовують порушення, що викладені в акті фактичної перевірки від 03 квітня 2023 року № 5246/02-32-07-05/ НОМЕР_1 .

25 квітня 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою, у якій просила повідомити про надходження до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці акта фактичної перевірки, а також надати копію такого акту і копії усіх доказів, що наявні в матеріалах справи.

На таке звернення відповідач разом із листом вих. № ЦЗ/1/3416-23 від 26 квітня 2023 року надіслав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 запитувані нею матеріали.

В подальшому, на підставі наданих Головним управлінням ДПС у Вінницькій області матеріалів 11 травня 2023 року начальником Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-51/ВІ/а-2.

Зі змісту такої постанови слідує, що 03 квітня 2023 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності, а саме в магазині-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Під час заходу контролю Головним управлінням ДПС у Вінницькій області виявлено порушення статті 24 КЗпП України в частині допущення до роботи працівника без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Поясненнями особи, яка здійснювала реалізацію підакцизної продукції, встановлено, що громадянка ОСОБА_2 виконувала роботу в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у магазині-кафе за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, під час перевірки встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустила працівника ОСОБА_2 до роботи без належного оформлення з нею трудових відносин, в тому числі без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтею 265 КЗпП України, статтею 53 Закону України "Про зайнятість населення", Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (зі змінами), та на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України, на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 67000 гривень.

Надаючи правову оцінку рішенню, що оскаржується, суд зважає на таке.

Повноваження, правові відносини суб`єктів владних повноважень та суб`єктів господарювання у сфері дотримання законодавства про працю, питання нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, відповідальність за порушення законодавства про працю врегульовуються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 823 (далі - Порядок № 823), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509), Податковим кодексом України (далі ПК України), а також положеннями статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Державний нагляд (контроль) в силу вимог статті 1 Закону № 877-V - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює ПК України, який зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України).

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).

За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Пунктом 80.10 статті 80 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Так, згідно з пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Водночас в силу правого визначення пункту 86.5. статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Відтак слід дійти висновку, що участь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та підписання нею акта (довідки) перевірки є необов`язковою, оскільки в силу наведених вище приписів податкового законодавства підписання такого акта здійснюють посадові особи контролюючого органу та особа, яка проводила розрахункові операції.

Водночас у акті, що слугував підставою для притягнення позивачки до відповідальності, наявні як підписи посадових осіб податкового органу, так і особи, яка здійснювала розрахункову операцію (продавця ОСОБА_2 ).

При цьому підставою для застосування до позивачки штрафних санкцій на підставі постанови про накладення штрафу слугували порушення, виявлені в ході фактичної перевірки, що зафіксовані у відповідному акті.

Суд зауважує, що в силу положень статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, які перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу зокрема в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

За змістом приписів частини 4 статті 265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

За приписами частини 1 статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом; в інших випадках, передбачених законодавством України.

При цьому слід врахувати те, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома роботодавця.

В силу вимог частини 4 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз зазначених вище положень дає підстави стверджувати, що обов`язковою передумовою допуску працівника до роботи є укладення з ним трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Основним аргументом позивачки на користь того, що оскаржувана нею постанова є протиправною, є те, що ОСОБА_2 не здійснювала реалізацію товару саме від її імені, оскільки підприємець не допускала ОСОБА_2 до продажу будь-яких товарів. В підтвердження таких доводів позивачка зазначила, що в магазині-кафе, в якому посадові особи податкового органу проводили фактичну перевірку, здійснюють господарську діяльність два підприємці: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 . При цьому саме ОСОБА_1 здійснює торговельну діяльність підакцизними товарами. Між підприємцями підписано договір про партнерство, за умовами якого продавцям дозволено в рівній мірі популяризувати відвідувачам магазину-кафе товари обох підприємців. У день проведення фактичної перевірки в магазині перебувало два продавця: ОСОБА_5 , яка перебуває у трудових відносинах з позивачкою, а також ОСОБА_2 , яка перебуває у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 . Матеріали перевірки не містять безпосередніх доказів, які б підтверджували факт продажу підакцизних товарів саме ОСОБА_2 .

Суд критично оцінює такі доводи позивачки з огляду на таке.

За результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами податкового органу 03 квітня 2023 року складено акт № 5246/02-32-07-05/ НОМЕР_1 , у якому зокрема вказано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 використовує найману працю продавця ОСОБА_2 без укладення з нею трудового договору. Це було встановлено під час контрольної закупки посадовими особами контролюючого органу підакцизних товарів (пива та цигарок).

Про факт продажу саме ОСОБА_2 підакцизних товарів свідчать наступні обставини.

В акті фактичної перевірки (який стосувався проведення такої саме у підприємця ОСОБА_1 ) зазначено, що такий складено в присутності продавця ОСОБА_2 .

Окрім іншого, акт перевірки містить посилання на порушення підприємцем ОСОБА_1 вимог трудового законодавства, що полягає у використанні найманої праці без оформлення трудового договору з ОСОБА_2

ОСОБА_2 як особа, яка здійснила розрахункову операцію, не заперечувала проведення нею такої операції. Саме ОСОБА_2 отримала другий примірник акта перевірки, не заперечуючи при цьому, що є продавцем.

Свідченням такого факту є її особистий підпис в згадуваному акті із зазначенням того, що вона є продавцем.

При цьому у розділі 4 (графа 4.1 "Зауваження до акта перевірки") акта фактичної перевірки міститься напис, що зауваження до такого акта викладені в поясненнях на окремому аркуші.

У таких поясненнях, що датовані 03 квітня 2023 року, ОСОБА_2 зазначила, що продала підакцизний матеріал, а саме сигарети і пиво на загальну суму 96 гривень. При цьому вказала, що працює продавцем в даному магазині півроку у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка здійснює продаж підакцизними товарами та неоформлена як продавець. Продавцем оформлена в іншого підприємця.

Відтак наведені вище обставини однозначно вказують на те, що саме ОСОБА_2 продала в інтересах підприємця ОСОБА_1 підакцизні товари.

Особливої уваги заслуговує той факт, що в акті фактичної перевірки сама ж ОСОБА_2 вказує на те, що вона виконує обов`язки продавця, а тому відповідно до податкового законодавства вона є уповноваженою особою позивачки.

Посилання позивачки на укладений між нею та іншим підприємцем ОСОБА_4 договір про партнерство жодним чином не спростовують встановлені в ході судового розгляду обставини продажу ОСОБА_2 підакцизних товарів, якими здійснює торгівлю підприємець ОСОБА_1 , без оформлення при цьому трудових відносин.

Більше того, привертає увагу той факт, що вже 06 квітня 2023 року (тобто через три дні після проведення фактичної перевірки) між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено безстроковий трудовий договір, за яким останню прийнято на роботу продавцем продовольчих товарів за сумісництвом.

Така обставина, на думку суду, хоча й однозначно не свідчить про виконання ОСОБА_2 03 квітня 2023 року обов`язків продавця, що діяла в інтересах позивачки, проте може вказувати на приведення у відповідність до чинного законодавства трудових відносин між підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Письмові пояснення ОСОБА_2 , що викладені у формі заяви (свідчення) від 02 травня 2023 року, не заслуговують на увагу, адже такі в деякій частині суперечать раніше наданим ОСОБА_2 поясненням, що надані 03 квітня 2023 року (в день проведення перевірки).

Таким чином, слід констатувати, що висновки посадових осіб податкового органу, що викладені в акті фактичної перевірки, в частині використання позивачкою найманої праці ОСОБА_2 без оформлення трудового договору (тобто фактичного допуску її до роботи без оформлення трудового договору) знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

Як наслідок, відповідачем вірно під час розгляду справи про накладення штрафу надано оцінку усім обставинам та встановлено, що фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 здійснено допуск до роботи продавця ОСОБА_2 без оформлення із нею трудового договору, за що приписами статті 265 КЗпП України передбачено відповідальність у вигляді штрафу у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення.

Критично слід оцінити посилання позивачки на те, що під час дії воєнного стану відповідальність за порушення законодавства про працю, передбачена статтею 265 КЗпП України, не застосовується, зважаючи на таке.

Так, у примітці до статті 265 КЗпП України передбачено, що у період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265, не застосовуються згідно із Законом № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року з урахуванням змін, внесених Законом № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року.

Водночас таке застереження обумовлене прийняттям Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року, яким у статті 16 визначено особливості державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю у період дії воєнного стану.

Цією нормою зокрема передбачено, що у період дії воєнного стану центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи можуть здійснювати за заявою працівника або профспілки позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання та фізичними особами, які використовують найману працю, в частині додержання вимог цього Закону, а також з питань виявлення неоформлених трудових відносин та законності припинення трудових договорів.

Позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються у порядку, встановленому Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Позапланові заходи державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану здійснюються: за наявності підстав, основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності"; за зверненням Київської міської військової адміністрації або обласної військової адміністрації; у зв`язку з невиконанням суб`єктом господарювання приписів про усунення порушень вимог законодавства, виданих після 1 травня 2022 року.

У період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.

Отже, застереження щодо незастосування у період дії воєнного стану штрафних санкцій, передбачених статтею 265 КЗпП України, поширюється на випадки виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених саме під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю).

Водночас слід врахувати, що постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2022 року № 303 вирішено припинити проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні".

Відтак у зв`язку з введенням в Україні з 24 лютого 2022 року воєнного стану Урядом вирішено припинити проведення як планових, так і позапланових заходів державного нагляду (контролю).

Разом із тим оскаржувана постанова винесена керівником Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за результатами розгляду матеріалів фактичної перевірки, що була проведена органом Державної податкової служби, та які надіслані до відповідача для їх розгляду.

За таких обставин доводи позивачки в цій частині слід визнати безпідставними.

Окрему увагу варто звернути на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, між іншим, йдеться про те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, які може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Низка рішень Європейського суду з прав людини містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (мотивованості) судових рішень.

Зокрема Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення (рішення у справі "Якущенко проти України", заява № 57706/10, пункт 28). До того ж, принцип належного здійснення правосуддя також передбачає, що судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються (рішення у справах "Garcia Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23), "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58), "Бендерський проти України" (заява N 22750/02, пункт 42).

Проте варто також пригадати, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, зокрема у рішенні "Garcia Ruiz v. Spain" [GC] (заява №30544/96, пункт 26) про те, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте вказаний підхід не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (рішення у справах "Van de Hurk v. the Netherlands" (заява № 16034/90, пункт 61), "Шкіря проти України" (заява № 30850/11, пункт 43). Водночас, у вказаному рішенні Суд звертає увагу на те, що ступінь застосування обов`язку викладати мотиви може варіюватися залежно від характеру рішення і повинно визначатися у світлі обставин кожної справи.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови Центрально-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці діяло правомірно.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З огляду на відсутність доказів понесення судових витрат відсутні підстави для вирішення питання про їх відшкодування.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 )

Відповідач: Центрально-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (місцезнаходження: 10008, м. Житомир, вул. Шевченка, буд. 18-А; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44791105)

Рішення суду в повному обсязі складено 27.11.2023

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович