Справа № 500/2862/23
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2862/23 пров. № А/857/16491/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року (головуючий суддя Мірінович У.А., м.Тернопіль) у справі №500/2862/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

08.06.2023 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, викладене в листі від 28.04.2023 №2630-2641/М-02/8-1900/23; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати позивачу до стажу на посаді судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, 08 років 07 місяців 02 дні стажу роботи, а саме: частину періоду роботи адвокатом у Тернопільській обласній колегії адвокатів з 15.09.1987 по 05.07.1993 тривалістю 05 років 00 місяців 00 днів, половину строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті ім. І. Франка тривалістю 02 роки 05 місяців 13 днів та 01 рік 01 місяць 20 днів військової служби у лавах Радянській Армії; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з 03.03.2023 перерахувати та виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із врахуванням стажу роботи судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, тривалістю 38 років 03 місяці 00 днів з урахуванням раніше виплачених сум.

Позов обґрунтовує тим, що рішенням Вищої ради правосуддя №105/0/15-23 від 21.02.2023 позивача звільнення з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання позивача, складеного Тернопільським апеляційним судом, загальний стаж становить 37 років 10 місяців 24 дні. Вказує, що 06 квітня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Листом від 28.04.2023 відповідач відмовив позивачу у проведенні такого перерахунку, покликаючись на те, що довічне грошове утримання позивачу призначено у розмірі 68% заробітної плати працюючого судді, а при обчисленні розміру довічного грошового утримання відповідачем враховано лише стаж роботи безпосередньо на посаді судді. На переконання позивача, йому протиправно не зараховано окремі періоди страхового стажу, які мали б зараховуватися до стажу роботи на посаді судді, зокрема: половину строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка, військова служба у лавах Радянській Армії, а також частина періоду роботи адвокатом у Тернопільській обласній колегії адвокатів, а саме: з 15.09.1987 по 05.07.1993 тривалістю 05 років 00 місяців 00 днів. На думку позивача, такі дії відповідача суперечить вимогам законодавства щодо порядку визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до норм, які діяли на день призначення особи суддею. Відповідачем не враховані положення частини першої статті 7, частини четвертої статті 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ від 15.12.1992 (далі - Закон №2862-ХІІ), чинні на час обрання позивача на посаду судді, абзац другий статті 1 Указу Президента України №584/1995 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», положення пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 №865, а також судову практика Верховного Суду в цій категорії справ.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, викладене в листі від 28.04.2023 №2630-2641/М-02/8-1900/23. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року, період роботи адвокатом з 15 вересня 1987 року по 05 липня 1993 року та період служби в лавах Радянської Армії з 16.11.1979 по 28.07.1980. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 03.03.2023 з врахуванням стажу роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: половину строку навчання за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року, період роботи адвокатом з 15 вересня 1987 року по 05 липня 1993 року та період служби в лавах Радянської Армії з 16.11.1979 по 28.07.1980, з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що стаж роботи на посаді судді позивача визначався відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VІІІ (Закон №1402-VIII). Відповідно до вимог вказаної норми відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді часу навчання у вищому юридичному навчальному закладі, період строкової військової служби і частину стажу роботи адвокатом. На переконання апелянта, відсоток для розрахунку щомісячного довічного грошового утримання визначений вірно та відповідно до наявного стажу роботу на посаді судді. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.

07.11.2023 позивачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу. Доводи відзиву аналогічні доводам адміністративного позову. Крім того, зазначає, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають. Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС) суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 16.11.1979 по 28.07.1980, в тому числі з 27.02.1980 по 15.05.1980 - на території Демократичної Республіки Афганістан, брав участь в бойових діях, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 , військового квитка НОМЕР_2 з обліково послужною карткою та посвідченням особи з інвалідністю третьої групи внаслідок війни Серії НОМЕР_3 .

Згідно з дипломом серії НОМЕР_4 від 27 червня 1986 року та записів №8, №9 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 у період із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року навчався за денною формою у Львівському ордені Леніна державного університету імені Івана Франка, спеціальність «правознавство», кваліфікація «юрист».

Також, записами трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджується, що 15.09.1987 позивач зарахований в члени Тернопільської обласної колегії адвокатів і направлений на роботу в Тернопільську міську юридичну консультацію в якості адвоката (запис №10). Відповідно до запису №11 трудової книжки серії НОМЕР_1 05.07.1993 позивача відраховано з членів Тернопільської обласної колегії адвокатів у зв`язку із обранням суддею Тернопільського обласного суду.

Постановою Верховної Ради України №3343-ХІІ від 30.06.1993, позивача обрано суддею Тернопільського обласного суду та з 05.07.1993 зараховано в штат Тернопільського обласного суду на посаду судді обласного суду в судову колегію по цивільних справах (запис №12 трудової книжки серії НОМЕР_1 ).

Рішенням Вищої ради правосуддя (ВРП) №105/0/15-23 від 21.02.2023 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку» - позивача звільнено з посади судді Тернопільського апеляційного суду у зв`язку із подання заяви про відставку.

Наказом голови Тернопільського апеляційного суду від 02.03.2023 №35/к/тр-к «Про відрахування ОСОБА_1 зі штату Тернопільського апеляційного суду» позивача відраховано із штату Тернопільського апеляційного суду, з 02.03.2023.

Так, розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 02.03.2023 №02-25/24/2023, який видано Тернопільським апеляційним судом, зазначено місця роботи та займані посади позивача, з відповідним розрахунком того трудового стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці загальною тривалістю 37 років 10 місяців 24 дні.

Починаючи з 03.03.2023 позивачу виплачується щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України від 02.06.2016 №1402 VІІІ «Про судоустрій і статус суддів», з розрахунку стажу роботи 29 років 07 місяців 29 днів, в розміри 68 відсотків суддівської винагороди.

Як слідує з розрахунку стажу позивача при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до стажу роботи судді для обчислення щомісячного довічного грошового утримання не зараховано половини строку навчання у вищому навчальному закладі, період служби в рядах Радянської Армії та період роботи адвокатом в Тернопільській обласній колегії адвокатів з15.09.1987 по 01.07.1993.

Позивач 06.04.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою, у якій просив провести перерахунок призначеного довічного грошового утримання судді з урахуванням половини строку навчання у вищому навчальному закладі, період служби в рядах Радянської Армії та період роботи адвокатом в Тернопільській обласній колегії адвокатів з15.09.1987 по 01.07.1993.

Листом №2630-2641/М-02/8-1900/23 від 28.04.2023, відповідач повідомив позивачу, що застосування норм статті 137 Закону №1402 при обчисленні збільшення відсотка грошового утримання судді у відставці не передбачено, а тому відповідач вказав, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить 29 років 07 місяців 29 днів, то розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 68 відсотків суддівської винагороди, а правові підстави для проведення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, - відсутні.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні засади державної політики у сфері організації судової влади та здійснення правосуддя, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначені Законом України Про судоустрій та статус суддів від 02.06.2016 №1402-VІІІ.

Відповідно до частини першої статті 116 Закону №1402 суддя, який має стаж роботі на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону - має право подати заяву про відставку.

Крім того, стаття 137 Закону №1402 передбачає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних суді з України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до абзацу 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402 судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Системний аналіз вказаної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 пункту 34 Розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2447-VIII, яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Позивача постановою Верховної Ради України №3343-ХІІ від 30.06.1993 обрано суддею Тернопільського обласного суду та з 05.07.1993 зараховано в штат Тернопільського обласного суду на посаду судді обласного суду в судову колегію по цивільних справах.

На дату призначення позивача на посаду судді, порядок призначення, в тому числі, визначення стажу, який давав право бути призначеним суддею, станом на 05.07.1993, визначався Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (Закон №2862).

Відповідно до частини другої статті 7 Закону №2862-ХІІ (в редакції станом на дату призначення позивача судде обласного суду) суддею Верховного Суду Республіки Крим, обласного, Київського і Севастопольського міських, військового суду регіону і Військово-Морських Сил України міг бути громадянин України, який досяг на день обрання 30 років, має вищу юридичну освіту, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менш як п`ять років, в тому числі не менш як три роки на посаді судді.

З урахуванням вимог статті 7 Закону №2862-ХІІ (в редакції станом на дату призначення позивача судде обласного суду), зокрема, в частині стажу роботи за спеціальністю, та згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_1 ОСОБА_1 до стажу роботи за спеціальністю, який дав право на призначення позивача суддею обласного суду зараховано періоди роботи адвокатом у Тернопільській обласній колегії адвокатів з 15.09.1987 по 05.07.1993 (записи №10, №11) та який вказано і у Розрахунку стажу судді від 02.03.2023 №02-25/24/2023.

За наведених обставин, зважаючи на приписи частини другої статті 137 Закону №1402, апеляційний суд дійшов висновку, що до стажу роботи на посаді судді, який надає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) позивача, вимога щодо якого визначена законом та надає право на призначення судді, а саме періоди роботи адвокатом у Тернопільській обласній колегії адвокатів з 15.09.1987 по 05.07.1993.

Аналогічні за змістом висновки про застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі №9901/805/18, постановах Верховного Суду від 08.09.2022 у справі №380/10696/21, від 13.04.2022 у справі №420/1840/20, від 23.06.2022 у справі № 240/21282/20 тощо).

Щодо періоду служби в рядах Радянської Армії, колегія суддів зазначає, що частиною другою статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Аналогічні положення викладено в пункті 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що військова служба у складі діючої армії у період бойових дій, у тому числі при виконанні інтернаціонального обов`язку, а також перебування в партизанських загонах і з`єднаннях зараховується до стажу роботи на пільгових умовах у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсій за вислугу років військовослужбовцям.

Згідно з статтею 17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і «з» статті 1-2 такого Закону, до вислуги років зараховуються: дійсна військова служба у Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР та інші види служби і періоди роботи, які відповідно до законодавства колишнього СРСР зараховувалися до вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Вислуга років (у тому числі на пільгових умовах) у цьому випадку обчислюється в порядку, встановленому законодавством колишнього СРСР, якщо цією постановою не передбачено більш пільгових умов зарахування до вислуги років часу служби для призначення пенсій військовослужбовцям та особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393).

Пункт 3 вказаної постанови передбачає зарахування на пільгових умовах до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, періоду участі у бойових діях у воєнний час як один місяць служби за три місяці.

Постановою Центрального комітету КПРС та Ради Міністрів СРСР від 17 січня 1983 року №59-27 передбачено зараховування до вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за три місяці часу служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні.

Відповідно до матеріалів справи позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 16.11.1979 по 28.07.1980, в тому числі з 27.02.1980 по 15.05.1980 - на території Демократичної Республіки Афганістан, брав участь в бойових діях, що підтверджується відомостями трудової книжки НОМЕР_1 , військового квитка НОМЕР_2 з обліково послужною карткою та посвідченням особи з інвалідністю третьої групи внаслідок війни Серії НОМЕР_3 .

За наведених обставин справи, зважаючи нормативно встановлене пільгове зарахування особам служби на території Демократичної Республіки Афганістан військовослужбовцям, які прослужили встановлений строк служби в цій країні, апеляційний суд вважає, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає зарахуванню період проходження ним військової служби у Збройних Силах СРСР, зокрема: з 16.11.1979 по 28.07.1980, при цьому, суд зазначає, що період проходження військової служби на території Демократичної Республіки Афганістан, підлягає зарахуванню в пільговому розрахунку (один місяць служби дорівнює трьом місяцям служби в діючій армії).

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 7 червня 2018 року, прийнятій у справі №800/517/17.

Щодо зарахування до стажу роботи на посаді судді половини навчання у вищому учбовому закладі, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно диплому і записів у трудовій книжці позивача встановлено, що позивач навчався за денною формою навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року, спеціальність «правознавство», кваліфікація «юрист».

Після закінчення юридичного інституту позивача зараховано в члени Тернопільської обласної колегії адвокатів і направлений на роботу в Тернопільську міську юридичну консультацію в якості адвоката (запис №10). Відповідно до запису №11 трудової книжки серії НОМЕР_1 05.07.1993 позивача відраховано з членів Тернопільської обласної колегії адвокатів у зв`язку із обранням суддею Тернопільського обласного суду.

У Розрахунку стажу, виданого позивачу для пред`явлення до органів ПФУ для призначення довічного утримання судді у відставці, зазначено про врахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка (2 роки 06 місяців 14 днів).

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» - до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби. Дана норма втратила чинність 20 березня 2008 року, але була чинною на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, тому є застосовною у випадку з позивачем.

Згідно з абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом №2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року, тобто вже після набуття позивачем суддівського стажу не менше 10 років і після набуття позивачем права на відставку), доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України Указу №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" від 10.07.1995, тому даний Указ Президента був обов`язковим для виконання в Україні на рівні з законами.

Згідно з пунктом 1 Розділу XV Перехідні положення Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Відповідно до частини третьої статті 106 Конституції України Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.

Згідно з частиною першою статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Верховний Суд у постанові від 09.11.2018 у справі №607/8146/17 (у подібних правовідносинах) зробив висновок, що, задовольняючи позов, суди першої та апеляційної інстанції правильно виходили з того, що відповідачем при призначенні та нарахуванні довічного грошового утримання судді у відставці безпідставно не враховано половину строку навчання у вищому учбовому закладі. У постанові Верховний Суд зазначив, що з огляду на положення зазначених актів та наявний у позивача стаж роботи на посаді судді понад 10 років, до стажу роботи, що дає позивачеві право на відставку і довічне утримання, підлягає зарахуванню половина строку навчання в юридичній академії.

У постанові від 20.04.2021 у справі №344/5707/19 та у постанові від 14.05.2021 у справі №592/3354/17 Верховний Суд зробив висновок про необхідність зарахування половини строку навчання у вищому юридичному учбовому закладі на денній формі навчання до стажу, який враховується для набуття права на відставку і при обчисленні розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється довічне грошове утримання судді у відставці, має бути зарахована половина строку навчання позивача у вищому юридичному учбовому закладі у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка із 30 липня 1981 року по 26 червня 1986 року (денна форма навчання). Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача з 03.03.2023 безпідставно не зараховано вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді. При визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Позивач був призначений (обраний) на посаду до набрання чинності Законом №1402-VIIІ, а тому норми Закону №1402-VIIІ, щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді до позивача застосовуватись не можуть. Не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційних скарг їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2023 року у справі № 500/2862/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний