Справа № 200/5217/23
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року Справа№200/5217/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.08.2023 року № 83, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 23.08.2023 року № 3312;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки від 23.08.2023 року № 3312 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового та пільгового стажу період роботи по 23.08.2023 року (тобто по день звернення із заявою про призначення пенсії), та прийняти рішення про призначення позивачці з 23.08.2023 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до положень пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а, відповідно до заяви від 23.08.2023 року № 3312.

В обґрунтування позову позивачка вказує на те, що за результатами розгляду поданої нею заяви від 23.08.2023 року № 3312 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідачем було прийнято рішення від 30.08.2023 року № 83, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії.

Як зазначається у позовній заяві, підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з вищевказаним рішенням, стало недосягнення нею на дату звернення 55-річного віку, який передбачений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, як вказує позивачка, при розгляді її заяви, до страхового та пільгового стажу не було зараховано період роботи по 23.08.2023 року (тобто по дату звернення із заявою про призначення пенсії) та не було враховано уточнюючу довідку від 17.02.2023 року № 10/91 за період роботи з 15.10.1992 року по 17.02.2023, видану АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ".

Із зазначеним вище рішенням позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до прийняття Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує на те, що оскаржуване рішення від 30.08.2023 року № 83 року про відмову позивачці у призначенні пенсії є повністю законним та обґрунтованим.

Зокрема, як зазначається відповідачем у відзиві, на дату звернення позивачки із заявою про призначення пенсії її страховий стаж становив 34 роки 1 місяць 28 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - 24 роки 6 місяців.

За результатами розгляду документів, які були додані позивачкою до вказаної заяви, до пільгового стажу зараховано період роботи з 01.01.1999 року по 30.06.2023 року відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пільгову довідку АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" від 17.02.2023 року № 10/91 за період роботи з 15.10.1992 року по 17.02.2023 року не взято до уваги, оскільки зазначена довідка не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, а саме: посади, зазначені у довідці в частині підписантів, не передбачені цією постановою Кабінету Міністрів України (Додаток 5), підтверджуючі право підпису документи відсутні; у довідці зазначений код КП 2а, який відсутній в розділу ІІ Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461; у довідці вказані періоди роботи не на підставі Списків, що були чинними у відповідні періоди.

Підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, як зазначає відповідач у відзиві на позов, посилаючись на абзац 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", є недосягнення позивачкою віку, визначеного Законом.

Відповідач стверджує, що позивачка звернулася до суду із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", через що оскаржуваному рішенні відсутнє посилання на відмову в призначенні пільгової пенсії згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Оскільки відповідач не відмовляв позивачці у призначенні пенсії на підставі саме пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", позивачка, на думку відповідача, передчасно звернулася до суду з цими вимогами.

При цьому відповідач звертає увагу на те, що стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на яку посилається позивачка, не діє під час призначення пенсії на пільгових умовах, оскільки після 11.10.2017 року (після набрання чинності змінами до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") умови призначення пільгової пенсії мають визначатися Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а положення статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" можуть застосовуватися при призначенні пенсії на пільгових умовах лише до 11.10.2017 року.

Разом з тим, як вказує відповідач, станом на 11.10.2017 року позивачка не досягла віку 50 років, внаслідок чого по відношенню до неї не можуть бути застосовані положення статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020.

Отже, відмовляючи у призначенні позивачці пенсії відповідач керувався саме Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що є чинним і регулює спірні правовідносини, а тому відповідач, на його думку, діяв відповідно до закону.

Серед іншого, відповідач зазначає, що позовні вимоги про зобов`язання призначити позивачці пенсію не підлягають задоволенню, оскільки це є дискреційними повноваженнями пенсійних органів і суд не є органом, якому надані повноваження щодо призначення пенсій.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 25.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/5217/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Позивачка у справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується наданою до справи відповідною копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

23.08.2023 року позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою (разом з доданими документами) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах у порядку, передбаченому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058-IV).

Подана заява була опрацьована за принципом екстериторіальності згідно з Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

30.08.2023 року за наслідками розгляду цієї заяви відповідачем було прийнято рішення № 83, яким позивачці відмовлено у призначенні пенсії.

Як видно зі змісту вищевказаного рішення, на дату звернення позивачки із заявою про призначення пенсії від 23.08.2023 року її страховий стаж становив 34 роки 1 місяць 28 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - 24 роки 6 місяців.

Відповідно до матеріалів справи, вік позивачки, на момент звернення із заявою про призначення пенсії, виходячи з паспортних даних, - 52 повних роки.

За результатами розгляду документів, які були додані позивачкою до вказаної заяви, до пільгового стажу зараховано період роботи з 01.01.1999 року по 30.06.2023 року відповідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пільгову довідку АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" від 17.02.2023 року № 10/91 за період роботи з 15.10.1992 року по 17.02.2023 року не взято до уваги, оскільки зазначена довідка не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, а саме: посади, зазначені у довідці в частині підписантів, не передбачені цією постановою Кабінету Міністрів України (Додаток 5), підтверджуючі право підпису документи відсутні; у довідці зазначений код КП 2а, який відсутній в розділу ІІ Списків виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461; у довідці вказані періоди роботи не на підставі Списків, що були чинними у відповідні періоди.

Підставою для відмови позивачці у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах, згідно з оскаржуваним рішенням від 30.08.2023 року № 83, стало недосягнення позивачкою на момент звернення визначеного Законом віку. При цьому відповідач у даному рішенні послався на норми абзацу 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

У позовній заяві позивачка просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до її стажу (страхового та пільгового) при повторному розгляді заяви про призначення пенсії усі періоди роботи до 23.08.2023 року, тобто до моменту її звернення за призначенням пенсії.

Як видно з розрахунку стажу позивачки (форма РС-право), до її страхового стажу було зараховано наступні періоди:

- з 20.01.1989 року по 19.01.1992 року (догляд за дитиною до 3-х років);

- з 04.05.1992 року по 15.10.1992 року;

- з 16.10.1992 року по 31.12.1998 року;

- з 01.01.1999 року по 31.12.2003 року;

- з 01.01.2004 року по 30.06.2023 року.

До пільгового стажу позивачки (Список № 2), виходячи з розрахунку стажу (форма РС-право), було зараховано такі періоди:

- з 01.01.1999 року по 31.12.2003 року (Список № 2);

- з 01.01.2004 року по 30.06.2023 року (Список № 2).

Отже, незарахованими до трудового стажу позивачки залишилися наступні періоди:

1) до страхового стажу:

- з 20.01.1992 року по 03.05.1992 року;

- з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року.

2) до пільгового стажу:

- з 20.01.1992 року по 03.05.1992 року;

- з 04.05.1992 року по 15.10.1992 року;

- з 16.10.1992 року по 31.12.1998 року;

- з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми та види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми призначення, перерахунку і виплати пенсії визначаються положеннями Закону № 1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно зі статтею 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до положень абзацу 1 пункту 2 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Право на пенсію за віком на пільгових умовах визначає стаття 114 Закону № 1058-IV.

Як видно з оскаржуваного рішення від 30.08.2023 року № 83, підставою для відмови позивачці у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах стало недосягнення позивачкою на дату звернення із заявою про призначення пенсії віку, визначеного у абзаці 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV.

Суд зауважує, що саме недосягнення позивачкою необхідного віку (а не відсутність у неї необхідного стажу) на дату звернення за призначенням пенсії вказано в оскаржуваному рішенні як підстава для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до частини 1 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 01.04.2023 року по 31.03.2024 року - не менше 24 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на даних роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Також право на пенсію за віком на пільгових умовах регулюється положеннями статті 13 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ), однак із урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15).

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням передбаченого статтею 12 цього Закону віку на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15) стаття 13 Закону № 1788-ХІІ є застосовною відносно тих осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаній нормі.

При цьому застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ не ставиться Конституційним Судом України в залежність від тривалості роботи на відповідних посадах або від періодів роботи, щодо яких виникає питання про можливість їх зарахування до пільгового стажу.

Тобто, основною умовою для застосування статті 13 Закону № 1788-ХІІ за рішенням Конституційного Суду України є те, що особа мала працювати до 01.04.2015 року на посаді, яка віднесена у встановленому порядку до Списку № 1 або Списку № 2.

Як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, до осіб, на яких поширюється дія рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1-р/2020, і, відповідно, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 року (тобто після набрання чинності рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015 року, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, який визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, що діяла до 01.04.2015 року), та досягли віку, визначеного цією нормою Закону, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії.

Судом установлено і відповідачем не заперечується, що до 01.04.2015 року позивачка працювала за професіями (посадами), які є віднесеними до Списків № 2, що були чинними у відповідні періоди роботи позивачки до 01.04.2015 року, та має стаж роботи, передбачений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), що підтверджується змістом оскаржуваного рішення та уточнюючою довідкою № 10/91 від 17.02.2023 року, виданою АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ".

Крім того, судом установлено, що вік позивачки на дату її звернення за призначенням пенсії становив 52 повних роки, що підтверджується змістом оскаржуваного рішення та записом про дату народження позивачки у паспорті громадянина України.

Суд зазначає, що відповідачем безпідставно не було прийнято уточнюючу довідку АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" від 17.02.2023 року № 10/91.

Вказана довідка містить усі необхідні відомості про умови і характер праці позивачки за період з 15.10.1992 року по 17.02.2023 року, підписана директором і посадовими особами підприємства, підписи засвідчені печаткою підприємства.

Суд зауважує, що пунктом 23 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), не обмежується перелік посадових осіб (підписантів), які уповноважені на підписання документів, що подаються для підтвердження трудової діяльності.

Водночас, зміст наведених у довідці відомостей про умови і характер праці позивачки за вказаний у довідці період відповідає вимогам, які містяться у абзаці 2 пункту 20 Порядку № 637, а посилання у довідці на невідповідні Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, не впливає на зміст зазначених відомостей про умови і характер праці.

Отже, на позивачку, при визначенні її права на пенсію за віком на пільгових умовах, розповсюджується дія як Закону № 1058-IV, так і Закону № 1788-ХІІ.

Разом із цим, норми Закону № 1058-IV і Закону № 1788-ХІІ, як було вказано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, регулюють одне і те ж коло відносин та явно суперечать один одному, що порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

У постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку, за яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Враховуючи наведене, приймаючи до уваги обставини справи, у цьому разі підлягають застосуванню положення Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року у справі № 1-5/2018(746/15), як більш сприятливі для позивачки з точки зору вимог до мінімального пенсійного віку.

З огляду на викладене, оскільки позивачка працювала до 01.04.2015 року на посадах, віднесених до Списку № 2, і мала стаж роботи, визначений пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), та на дату звернення із заявою про призначення пенсії досягла віку, встановленого пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, яка діяла до 01.04.2015 року), вона мала право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Відтак, оскаржуване рішення від 30.08.2023 року № 83, яким позивачці було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з абзацом 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до трудового стажу позивачки періоди її роботи до 23.08.2023 року суд зазначає про таке.

Порядок підтвердження стажу роботи регламентується статтею 62 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-ХІІ (яка кореспондуються зі статтею 48 Кодексу законів про працю України) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій, їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку № 22-1 до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

Трудова книжка позивачки серії НОМЕР_3 містить наступні записи:

- № 1: 04.05.1992 року - прийнята прибиральницею виробничих приміщень основного виробництва;

- № 2: 15.10.1992 року - переведена машиністом конвеєра 2 р. основного виробництва;

- № 3: 01.07.1995 року - запис щодо реорганізації підприємства;

- № 4: 24.02.2005 року - переведена машиністом установок збагачення та брикетування 3 розряду основного виробництва;

- № 5: 19.05.2005 року - переведена апаратником вуглезбагачення 5 розряду основного виробництва;

- № 6: 21.10.2017 року - переведена оператором пульту керування 6 розряду ділянки збагачення.

Записів щодо звільнення з останньої посади трудова книжка позивачки не містить.

Суд зауважує, що вищевказані записи у трудовій книжці позивачки здійснені належним чином та не мають дефектів вчинення, що не заперечується відповідачем.

Як вже зазначалося у цьому рішенні, незарахованими до страхового і пільгового стажу позивачки залишилися наступні періоди:

1) до страхового стажу:

- з 20.01.1992 року по 03.05.1992 року;

- з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року.

2) до пільгового стажу:

- з 20.01.1992 року по 03.05.1992 року;

- з 04.05.1992 року по 15.10.1992 року;

- з 16.10.1992 року по 31.12.1998 року;

- з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року.

Виходячи з наявних у трудовій книжці записів, судом установлено наступне.

У період з 20.01.1992 року по 03.05.1992 року позивачка не працювала, тож цей період не підлягає зарахуванню до її трудового стажу.

З 01.07.2023 року по 23.08.2023 року позивачка працювала на посаді оператора пульту керування 6-го розряду ділянки збагачення, яка є віднесеною до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що був чинний у вказаний період роботи позивачки (постанова Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року № 461).

Отже, період з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року підлягає зарахуванню до страхового та до пільгового стажу позивачки.

У період з 04.05.1992 року по 14.10.1992 року позивачка працювала прибиральницею виробничих приміщень основного виробництва. Зазначена посада віднесена до Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що був чинним у даний період роботи позивачки (постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10).

Відтак, період з 04.05.1992 року по 14.10.1992 року мав бути зарахований до пільгового стажу позивачки, проте фактично зарахований лише до її страхового стажу.

З 15.10.1992 року по 31.12.1998 року позивачка працювала машиністом конвеєра 2-го розряду основного виробництва. Дана посада віднесена до Списків № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у цей період роботи позивачки (постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року № 10 та Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 року № 162).

Отже, період з 15.10.1992 року по 31.12.1998 року мав бути зарахований до пільгового стажу позивачки, однак фактично зарахований лише до її страхового стажу.

Суд зауважує, що записами у трудовій книжці позивачки повністю підтверджується її робота на відповідних посадах, які віднесені до Списків № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що були чинними у відповідні періоди роботи позивачки.

Крім того, характер та умови праці позивачки на даних посадах підтверджені довідкою від 17.02.2023 року № 10/91, виданою АТ "ДТЕК Добропільська ЦЗФ".

Як вже зазначалося вище, ця довідка безпідставно не була прийнята відповідачем.

Таким чином, до трудового стажу позивачки підлягають зарахуванню:

1) до страхового стажу:

- з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року.

2) до пільгового стажу:

- з 04.05.1992 року по 14.10.1992 року;

- з 15.10.1992 року по 31.12.1998 року;

- з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року.

З огляду на те, що позивачка у позовній заяві просить зарахувати до її страхового та пільгового стажу при повторному розгляді заяви про призначення пенсії усі періоди роботи до 23.08.2023 року, а у даному разі зарахуванню до стажу підлягають лише окремі періоди, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо обраного позивачкою способу захисту порушених прав суд зазначає про таке.

У позовній заяві позивачка просить суд, серед іншого, зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 23.08.2023 року № 3312 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до страхового та пільгового стажу період роботи по 23.08.2023 року, та прийняти рішення про призначення з 23.08.2023 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до положень пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Отже, позивачкою фактично обрано два різні по своїй суті способи захисту порушених прав - зобов`язання повторно розглянути заяву та зобов`язання призначити пенсію.

Вирішуючи питання стосовно зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 23.08.2023 року відповідно до пункту "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, приймаючи до уваги дискреційність повноважень пенсійних органів у питаннях щодо призначення та перерахунку пенсій, суд у даному випадку виходить із наступного.

На законодавчому рівні відсутнє поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє, проте, у судовій практиці сформовано позицію щодо цього поняття, відповідно до якого під дискреційними повноваженнями слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними у разі, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, за настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Отже, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що цей вибір здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.

Повноваження пенсійного органу і порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені як нормами Закону № 1058-IV, так і нормами Закону № 1788-ХІІ.

При цьому на позивачку, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах, розповсюджується дія обох вказаних вище нормативно-правових актів.

Як вже було вказано, у даному разі положення Закону № 1788-ХІІ, зокрема, статті 13 цього Закону, більш сприятливі для позивачки з точки зору мінімального пенсійного віку, отже, саме норми Закону № 1788-ХІІ підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивачки становив 34 роки 1 місяць 28 днів (згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ передбачається 20 років - для жінок), пільговий стаж становив 24 роки 6 місяців (згідно з пунктом "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ передбачається 10 років - для жінок). Вік позивачки на дату звернення становив 52 роки (відповідає вимогам пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ).

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 з 23.08.2023 року відповідно до положень пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, позивачкою дотримано усі необхідні вимоги.

При цьому суд зауважує на тому, що незарахування певних періодів до трудового стажу позивачки під час розгляду її заяви не впливає на цю обставину.

Враховуючи викладене, у відповідача був лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки призначити позивачці пенсію на іищевказаних умовах.

Відповідно до положень пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина та інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 4 статті 245 КАС України установлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в даній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

З огляду на викладене, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 10 частини 2 та абзацом 2 частини 4 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, з метою повного та ефективного захисту і відновлення порушених прав позивачки, застосувавши положення частини 2 статті 9 і статті 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.08.2023 року № 83, яке прийняте відповідачем за результатами розгляду заяви позивачки про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 23.08.2023 року № 3312;

- зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки період її роботи з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року та до пільгового стажу за Списком № 2 - періоди її роботи з 04.05.1992 року по 14.10.1992 року, з 15.10.1992 року по 31.12.1998 року, з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року, та призначити позивачці з 23.08.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з урахуванням положень частини 2 статті 9 та статті 245 КАС України

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачкою документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858,88 грн. (квитанція № 6523-1082-7281-5475 від 19.09.2023 року).

Судовий збір сплачений із застосуванням коефіцієнта для пониження розміру ставки судового збору за подання цього позову відповідно до частини 3 статті 4 Закону України від 08.07.2011 року № 3674-VI "Про судовий збір".

Докази здійснення інших судових витрат позивачкою не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою (постанова Верховного Суду від 06.10.2020 року у справі № 826/11984/16).

Суд, застосувавши частину 2 статті 9 і статтю 245 КАС України, задовольнив пов`язані між собою немайнові позовні вимоги про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, у зв`язку з чим за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки підлягають присудженню понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 858,88 грн.

Керуючись нормами Конституції України, Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", постанов Кабінету Міністрів України "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", наказом Міністерства праці та соціальної політики України "Про затвердження Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", постановою правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії від 30.08.2023 року № 83, яке прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 23.08.2023 року № 3312.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код згідно з , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) період її роботи з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року та до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди її роботи з 04.05.1992 року по 14.10.1992 року, з 15.10.1992 року по 31.12.1998 року, з 01.07.2023 року по 23.08.2023 року, та призначити ОСОБА_1 з 23.08.2023 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VІІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 року та рішення Верховного Суду від 21.04.2021 року у зразковій справі № 360/3611/20-а.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код згідно з , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Повне судове рішення складене 24 листопада 2023 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч