Справа № 300/5668/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2023 р. справа № 300/5668/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Шульга Олександр Анатолійович, діючи в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якому просить суд:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати у повному обсязі позивачу додаткової винагороди в сумі 100 000 гривень під час воєнного стану за період часу з 27.06.2022 по 07.11.2022;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткової винагороди на період дії воєнного стану згідно з постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, як особі, яка безпосередньо брала участь у бойових діях у період часу з 27.06.2022 по 07.11.2022 включно з розрахунку 100 000 гривень на місяць, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 27 червня 2022 року по 07 листопада 2022 року, проходячи військову службу, ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях - забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Ці обставини підтверджені довідкою військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2022. Однак додаткова винагорода в сумі 100 000 гривень позивачу за період з 27 червня 2022 року по 07 листопада 2022 року не виплачувалась. Позивач вважає, що в даному випадку має місце протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у нездійсненні необхідних дій щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, внаслідок чого, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.08.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.12).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 09.10.2023, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що відповідно до витягу з журналу бойових дій ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2023, в даному журналі за період з 27.06.2022 по 07.11.2022 старший солдат ОСОБА_1 не вносився (відсутній) у зв`язку з відсутністю виконання ним бойових завдань. Згідно з витягом з журналу прийнятих та відданих розпоряджень ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_2 від 02.10.2023, в даному журналі розпорядження щодо вибуття старшого солдата ОСОБА_1 для виконання ним бойових завдань відсутні. Також представник позивача звернув увагу, що посадові особи військової частини НОМЕР_1 безпідставно підписали та видали позивачу довідку від 07.11.2022 № 7013, оскільки такі довідки видавалися на запити військовослужбовців частини посадовими особами помилково - за старою методологією документування факту перебування особи в зоні ATO (ОOC), коли сам факт перебування в зоні дії АТО (ООС) протягом певного часу був достатнім для надання особі статусу учасника бойових дій, без урахування необхідності документування періодів часу безпосередньої участі у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), зокрема, в журналі бойових дій підрозділу та в рапортах командирів підрозділів про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), на підставі яких видається наказ командира військової частини про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн. З огляду на започаткування діяльності робочої групи військової частини НОМЕР_1 з оформлення військовослужбовцям статусу учасників бойових дій, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.12.2022 № 814 «Про організацію роботи з надання статусу учасника бойових дій» (зі змінами, внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.12.2022 № 6849) визначено у пункті 8-1, що довідки про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), видані посадовими особами військової частини НОМЕР_1 до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 № 1193 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р. № 413» (25.10.2022), вважаються недійсними у зв`язку з невідповідністю таких довідок встановленій формі, а також у зв`язку з видачею таких довідок не за затвердженою формою Додатку 6 до Порядку. Недійсні довідки підлягають заміні на довідки за встановленою формою. Військовослужбовцям, які мають документальні підстави для отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 гривень та відповідно мають право на отримання статусу учасника бойових дій (за відсутності такого), військова частина НОМЕР_2 видає довідки за формою Додатку 6 до Порядку та передає такі довідки до робочої групи для опрацювання. Також представник відповідача зазначив про пропуск звернення до суду позивачем без поважних причин (а.с. 16-28).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзиви на позов, та в сукупності письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 20.04.2022 за № 5 старшого солдата ОСОБА_1 призвано по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 за № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 20.04.2022 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду водія евакуаційного взводу евакуаційної роти ремонтно-відновлювального батальйону.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.12.2022 за № 849 встановлено недійсними довідки про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у бойових діях, видані посадовими особами військової частини НОМЕР_1 до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 № 1193 «Про внесення змін до постаною Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 р № 413» (25.10.2022), а також довідки, видані не за затвердженою нею формою Додатку 6 до Порядку. Недійсні довідки підлягають заміні на довідки за встановленою формою.
Як вбачається з витягу з журналу бойових дій ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2023, який зареєстрований по номенклатурі на 2022 рік № 954, за період з 27.06.2022 по 07.11.2022 старший солдат ОСОБА_1 не вносився (відсутній) до журналу у зв`язку з відсутністю виконанням бойових завдань.
Витягом з журналу прийнятих та відданих розпоряджень ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований по номенклатурі на 2022 рік № 953, вказано, що за період з 27.06.2022 по 07.11.2022 дані щодо вибуття старшого солдата ОСОБА_1 для виконання ним бойових завдань відсутні.
Не погоджуючись із діями відповідача, щодо не виплати додаткової винагороди за період з 27.06.2022 по 07.11.2022 у розмірі 100 000 тисяч, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.
Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (надалі - Закон №2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.
Положеннями статті 3 Закону № 2232-XII передбачено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до частин 1-3 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.
Як передбачено статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
Порядок проходження військової служби в Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення № 1153/2008).
Згідно пункту 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з положенням частини 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», відповідно до пункту 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 2-1 Постанови № 168 встановлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
З аналізу наведених норм Постанови № 168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень додаткової винагороди:
- наказ командира (начальника);
- безпосередня участь у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
В подальшому до постанови КМУ № 168 від 28.02.22 вносились зміни, проте у період спірних правовідносин по відношенню до військовослужбовців ЗСУ такі зміни не мали впливу на порядок та розміри виплати додаткової винагороди.
З метою врегулювання виплат військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченою Постановою №168, Міністр оборони України видав окреме доручення від 23.06.2022 № 913/з/29 (далі - окреме доручення № 912/з/29), що узгоджується з пунктом 2-1 Постанови № 168, який застосовується з 24.02.2023.
Відповідно до пункту 1 Окремого доручення під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем, у тому числі: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій; бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або Штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань зведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань зведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення зазначених заходів.
Так, відповідно до пунктів 2, 3 Окремого доручення наказано на період дії воєнного стану, військовослужбовцям встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:
100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);
30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття)на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку із звільненням з військової служби).
Як вбачається з наданих разом із відзивом наказів командира Військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 нараховувались відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Про деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/23 додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн в розрахунку на місяць пропорційного проходження служби за періоди:
- з 01.06.2022 по 30.06.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №281 від 04.07.2022, у розмірі 30 000, 00 грн;
- з 01.07.2022 по 31.07.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №342 від 05.08.2022, у розмірі 30 000, 00 грн;
- з 01.08.2022 по 31.08.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №417 від 05.09.2022, у розмірі 30 000, 00 грн;
- з 01.09.2022 по 30.09.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №453 від 05.10.2022, у розмірі 30 000, 00 грн;
- з 01.10.2022 по 31.10.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №504 від 05.11.2022, у розмірі 30 000, 00 грн;
- з 01.11.2022 по 30.11.2022, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №565 від 05.12.2022, у розмірі 30 000, 00 грн.
Ці дані також підтверджуються рапортами військової частини НОМЕР_1 , якими встановлені виплати щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період з липня по листопад 2022 року, а також наявною в матеріалах справи копією довідок про нараховане та виплачене грошове забезпечення та інших додаткових виплат за період від 01.06.2022 по 30.11.2022.
Суд звертає увагу, що ні вищевказані накази, ні рапорти військової частини НОМЕР_1 щодо виплати щомісячної додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 позивачем не оскаржувалися.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:
- бойовий наказ (бойове розпорядження);
- журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість;
- рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі військових частини) - особовому складу військової частини;
керівника вищого органу військового управління командиром (начальником) військових частин.
В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо.
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи міститься довідка від 07.11.2022 за № 7009, за підписом начальника штабу військової частини НОМЕР_1 та ТВО начальника відділення персоналу та стройової військової частини НОМЕР_1 , видані військовослужбовцям, які проходять службу у військовій частині НОМЕР_1 , та які підтверджують безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії).
Проте, суд звертає увагу, що з набранням 25.10.2022 чинності постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 № 1193 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413» запроваджено форму довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (додаток 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413).
У зв`язку з цим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.12.2022 № 814 «Про організацію роботи з надання статусу учасника бойових дій» (зі змінами, внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.12.2022 № 849) визначено у пункті 8-1, що довідки про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 у бойових діях (забезпечення здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії), видані посадовими особами військової частини НОМЕР_1 до набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2022 № 1193 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413», вважаються недійсними у зв`язку з невідповідністю таких довідок встановленій формі, а також у зв`язку з видачою таких довідок не за затвердженою формою Додатку 6 до Порядку. Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 недійсні довідки підлягають заміні на довідки за встановленою формою.
Станом на цей час наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 20.12.2022 № 814 «Про організацію роботи з надання статусу учасника бойових дій» (зі змінами, внесеними наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 25.12.2022 № 849) є чинним.
Тобто, судом встановлено, що довідка військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2022 № 7009 не може свідчити про фактичну безпосередню участь у бойових діях позивача протягом вказаного періоду та бути підставою для нарахування додаткових виплат до грошового забезпечення.
Суд звертає увагу, що відповідач не відмовляється у виплаті військовослужбовцям, які мають документальні підстави для отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі до 100 000 гривень та відповідно мають право на отримання статусу учасника бойових дій, військова частина НОМЕР_1 видає довідки за формою Додатку 6 до Порядку та передає довідки до робочої групи для опрацювання.
У матеріалах справи також не містяться докази того, що позивач звертався до військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання йому нової довідки відповідного зразка за формою Додатку 6 до Порядку.
Також, відповідно до витягу з журналу бойових дій ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 від 02.10.2023, який зареєстрований по номенклатурі на 2022 рік № 954, встановлено, що за період з 27.06.2022 по 07.11.2022 старший солдат ОСОБА_1 не вносився у зв`язку з відсутністю виконанням бойових завдань.
Витягом з журналу прийнятих та відданих розпоряджень ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований по номенклатурі на 2022 рік № 953, вказано, що за період з 27.06.2022 по 07.11.2022 дані щодо вибуття старшого солдата ОСОБА_1 для виконання ним бойових завдань відсутні.
Будь-яких доказів, крім скасованої довідки від 07.11.2022 № 7009, на підтвердження того, що ОСОБА_1 , брав безпосередню участь у бойових діях та здійснення заходів з забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період з 27.06.2022 по 07.11.2022 періоди, суду не надано.
Отже, посилання представника позивача на довідку від 07.11.2022 № 7009, як на підставу для твердження про безпосередню участь позивача у бойових діях, є необґрунтованим. Для мети виплати додаткової винагороди необхідним та інформативним підтвердженням є щомісячні рапорти командирів підрозділу про участь кожного військовослужбовця у бойових діях, на підставі яких видається наказ по військовій частині, а не видана довідка із вказівкою щодо участі військовослужбовця в бойових діях ''по теперішній час''.
За таких підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність ознак протиправної бездіяльності відповідача, та відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Щодо строку звернення до суду.
Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.
Відповідно до частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Тобто, до 19.07.2022 строк звернення до суду з позовом про стягнення належної працівникові заробітної плати та інших пов`язаних з нею компенсаційних виплат не був обмежений будь-якими строками.
19.07.2022 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 1 липня 2022 року № 2352-ІХ, яким внесені зміни до законодавства про працю.
Серед іншого вказаним законом частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені у такій редакції:
- працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті;
- із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Отже, після внесення Законом № 2352-IX відповідних змін, статті 233 КЗпП України встановлено строк звернення до суду у справах про вирішення трудового спору - тримісячний строк, з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Однак приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд, зокрема в постанові від 06.04.2023 за № 260/3564/22, звертає увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статі 43 Конституції України).
У Рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).
Таким чином, відповідно до висновків Верховного Суду та зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Разом з тим, відповідно до пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Таким чином, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Наведене дає суду підстави для висновку, що до 19 липня 2022 року строк звернення позивача з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком, а у правовідносинах, що виникли після цієї дати, позивач не пропустив тримісячного строку після завершення карантину на всій території, звернувшись до суду 21 серпня 2023 року.
З огляду на наведене, строк звернення до суду з цим позовом позивачем не пропущений.
Отже, правові підстави для застосування положень пункту 8 статті 240 КАС України відсутні.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч.ч.1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.