Справа № 160/11162/23
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження у м. Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) пенсію за віком на підставі заяви про призначення пенсії від 02.04.2023, починаючи з 03.05.2023.
Ухвалою суду від 29.05.2023 прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі; призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
07.06.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що ним прийнято правомірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком, з огляду на те, що трудова книжка позивача оформлена з порушенням чинного законодавства, а також те, що деякі записи трудової книжки позивача містять не всі відомості, які повинна містити трудова книжка.
Крім цього, 07.06.2023 на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшло клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, у якій відповідач просить суд: залучити до справи другим відповідачем Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Ухвалою суду від 29.05.2023 витребувано у відповідача належним чином засвідчену копію пенсійної справи позивача. Витребувані судом документи були надані до суду разом з відзивом на позовну заяву.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
02.04.2023 ОСОБА_1 (позивач) звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (відповідач) від 07.04.2023 №13 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії.

У рішенні, серед іншого, зазначено таке.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року не менше 30 років.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення 63-річного віку мають особи за наявності страхового стажу в період з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року від 23 до 33 років; після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 01 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року від 15 до 25 років.

Вік заявника 60 років. Страховий стаж особи становить 19 років 6 місяців 13 днів.

В ході розгляду документів до страхового стажу не враховано періоди роботи по трудовій книжці від 22.09.1981 серії НОМЕР_3 , оскільки трудову книжку оформлено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: має місце виправлення прізвища особи, яке не завірене належним чином та не повністю зазначена дата народження особи. Також, звернуто увагу, що: з 20.06.1989 по 17.12.1990 не зазначено дату наказу про прийняття на роботу; з 01.03.1995 не внесено запис про звільнення з роботи.

Право на пенсійну виплату відповідно до ст.26 Закону особа набуде після 65-річного віку, з 03.05.2028.

Позивач не погоджується з такими діями і рішенням органів пенсійного фонду, вважає їх протиправними, тому й звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.

За приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Цей Закон також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.8 вказаного Закону, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року (ч.1 ст.26).

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років (ч.2 ст.26).

Як видно з паспорта ОСОБА_1 , позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Отже, 60-ти років позивач досяг у 2023 році, тому для призначення пенсії за віком позивач повинен мати 30 років страхового стажу.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, трудова книжка ОСОБА_1 , серія НОМЕР_2 , містить такі записи про періоди роботи позивача (мовою трудової книжки):

Тюменская ПМК-3 Трест «Тюменьрыбстрой»

1) 06.07.1981 принят бетонщиком 2 разряда в составе студенческого строительного отряда «Фауна-81» ДГУ;

2) 25.09.1981 уволен по ст.29, п.2 в связи с окончанием срока договорв;

Тюменская ПМК-3 Трест «Тюменьрыбстрой»

3) 14.06.1982 принят бетонщиком 2 разряда в составе ССО «Фауна-82» ДГУ;

4) 01.09.1982 уволен по ст. 29 п.2 КЗоТ РСФСР (истечение срока договора);

Днепропетровский государственный университет. Дневное отделение.

5) 01.09.1980 зачислен в число студентов университета;

Днепропетровский государственный университет

6) 01.10.1984 принят лаборантом кафедры физвоспитания;

7) 22.04.1985 уволен по собственному желанию, ст.38 КЗОТ УССР;

Днепропетровский государственный университет. Дневное отделение.

8) 18.06.85 отчислен из числа студентов университета в связи с окончанием учебы;

Днепропетровская овоще-бахчевая опытная станция.

9) 20.08.1985 принят в отдел технологи в должности инженера-технолога (у цьому записі слово «технологи» виправлено на «селекции», також міститься запис «исправленому на селекция верить», запис містить підпис і печатку);

10) 24.09.1986 уволен с занимаемой должности в связи с переводом в райком комсомола согласно ст.36 п.5 КЗОТ УССР;

11) 24.09.86 Днепропетровский РКЛКСМ Украины. Утвержден в должности инструктора райкома комсомола;

12) 16.04.87 утвержден в должности ІІ секретаря Днепропетровского РК ЛКСМ Украины;

13) 19.06.89 уволен в связи с переходом на работу по специальности;

Экологический центр Днепропетровского городского комитета по охране природы

14) 20.06.1989 назначен и.о. начальника центра;

15) 17.12.1990 уволен по ст.38 КЗОТ УССР (по собственному желанию);

Сельскохозяйственный кооператив «Флора Магдалиновского района Днепропетровской области

16) 28.12.1990 принят на работу в с/х кооператив «Флора»;

17) 30.09.1992 уволен по ст.38 КЗОТ УССР (по собственному желанию);

Производственно-техническое малое предприятие «МЕГА». г. Днепропетровск Бабушкинского района.

18) 01.10.1992 принят на работу в должности заместителя директора;

19) 19.04.1994 уволен по соглашению сторон, ст.36 п.1 КЗОТ Украины;

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛВД» Жовтневий район м. Дніпропетровськ

20) 20.04.1994 принят на работу в должности коммерческого директора;

21) 28.02.1995 уволен по ст.38 КЗОТ Украины по собственному желанию;

Спільне агропромислове підприємство «»Флора-Інтернешнл»

22) 01.03.1995 принят в СП «Флора-Интернешнл» в коммерческий отдел руководителем группы;

ПСК «Рукодел»

23) 03.03.1995 принят начальником филиала «Пальмира» Днепропетровской обл.;

24) 01.03.2002 уволен по ст.38 КЗОТ Украины, по собственному желанию;

25) 01.03.2002 ООО «Агроспецсервис». Принят в качестве заготовителя лома;

26) 01.08.2004 уволен по ст.38 КЗОТ Украины (по собственному желанию);

27) 02.08.2004 УП «Экопроект» принят на должность заместителя директора по научной работе;

28) 01.07.2005 уволен по собственному желанию согласно ст.38 КЗОТа;

Дніпропетровський національний історичний музей імені Д.І.Яворницького

29) 01.11.2011 прийнятий на посаду лаборанта;

30) 02.10.2017 переведений на посаду наукового співробітника відділу «Громадянський подвиг Дніпропетровщини в подіях АТО»;

31) 05.11.2018 звільнений з посади за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України;

ТОВ «Ліоні Торг»

32) 03.11.2020 прийнятий на посаду менеджера;

33) 17.05.2021 звільнений з посади за власним бажанням, п.1 ст.38 КЗпП України;

Комунальне підприємство «Міське управління справами» Дніпровської міської ради

34) 19.05.2021 прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів 3-го класу відділу адміністративно-господарського забезпечення;

35) 04.08.2021 звільнений за угодою сторін відповідно до п. 1 ст.36 КЗпП України;

Державний професійно-технічний навчальний заклад «Дніпровський регіональний центр професійно-технічної освіти»

36) прийнятий на посаду кастелянта.

Поряд з цим, в оскаржуваному рішенні зазначено, що періоди роботи по трудовій книжці від 22.09.1981 серії НОМЕР_3 не зараховані до страхового стажу, оскільки трудову книжку оформлено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме, має місце виправлення прізвища особи, яке не завірене належним чином та не повністю зазначена дата народження особи. Також, вказано, що у записах про періоди роботи з 20.06.1989 по 17.12.1990 не зазначено дату наказу про прийняття на роботу; з 01.03.1995 не внесено запис про звільнення з роботи.

Суд зазначає, що за приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пунктів 2.11.- 2.13 Інструкції №58 від 29.07.1993, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Пунктом 2.4. Інструкції №58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Аналогічні норми містить Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, яка втратила чинність на підставі наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників».

Суд установив, що на титульному аркуші трудової книжки позивача серія НОМЕР_2 є виправлення у прізвищі позивача. Крім цього, у записі цієї трудової книжки про період роботи з 20.06.1989 по 17.12.1990 не зазначено дату наказу про прийняття на роботу.

Суд зазначає, що позивач не може і не повинен нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносилися відповідальним працівниками підприємств, де працював позивач.

Відповідно до зазначених вище Інструкцій про порядок ведення трудових книжок, бланки трудових книжок і вкладишів до них зберігаються в бухгалтерії підприємства як документи суворої звітності і видаються за заявкою у підзвіт особі, відповідальній за ведення трудових книжок.

Пунктом 18 постанови Ради Міністрів Української РСР і Всесоюзної Центральної Ради професійних спілок «Про трудові книжки робітників і службовців» від 06.09.1973 № 656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

До того ж, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові №687/975/17 від 21.02.2018.

Також, суд зазначає, що Верховний Суд у постанові від 19.12.2019 у справі №307/541/17 (адміністративне провадження №К/9901/18274/18) зазначив, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці.

В оскаржуваному рішенні органів пенсійного фонду також звернуто увагу на те, що з 01.03.1995 не внесено запис про звільнення з роботи.

Суд установив, що після запису трудової книжки позивача під номером 22 про прийняття його на роботу в СП «Флора-Інтернешнл» з 01.03.1995, відсутній запис про звільнення з цього підприємства. А вже 03.03.1995 позивач був прийнятий на роботу в ПСК «Рукодел» (запис трудової книжки №23).

Як зазначено вище, відповідно до п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що трудова книжка позивача не містить необхідного запису про звільнення позивача з СП «Флора-Інтернешнл». Інших документів, які підтверджують те, що позивач з 01.03.1995 по 03.03.1995 працював в СП «Флора-Інтернешнл» не надано.

Таким чином, суд не вбачає підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 01.03.1995 по 03.03.1995.

Інші заперечення щодо записів про періоди роботи позивача, окрім періодів з 20.06.1989 по 17.12.1990 та з 01.03.1995 по 03.03.1995, в органів пенсійного фонду відсутні. Про це свідчить зміст оскаржуваного рішення.

Згідно з п. «д» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Так, диплом Серія НОМЕР_4 , копія якого надана до матеріалів справи, свідчить про те, що ОСОБА_1 в 1980 році вступив до Дніпропетровського державного університету і в 1985 році закінчив повний курс названого університету.

Як уже встановив суд, трудова книжка позивача містить запис №5 про те, що позивач з 01.09.1980 зарахований до числа студентів Дніпропетровського державного університету і 18.06.1985 відрахований з числа студентів університету в зв`язку з закінченням навчання (запис трудової книжки №8).

Згідно з розрахунком стажу позивача (Форма РС-право) до страхового стажу позивача зарахований період навчання з 01.09.1980 по 23.05.1985.

Отже, органи пенсійного фонду не зарахували до страхового стажу позивача період навчання з 24.05.1985 по 18.06.1985.

Таким чином, цей період навчання з 24.05.1985 по 18.06.1985 має бути зарахований до страхового стажу позивача.

Отже, періоди роботи позивача, зазначені у його трудовій книжці НОМЕР_2 , окрім періоду роботи з 01.03.1995 по 03.03.1995, а також період навчання з 24.05.1985 по 18.06.1985, мають бути зараховані до його страхового стажу.

Відповідно до частин 1, 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що під час прийняття оскаржуваного рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому це рішення є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача, суд зазначає, що оцінка дій відповідача щодо правомірності відмови у призначенні пенсії досліджується в межах прийняття самого рішення і саме через такий спосіб захисту як визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, права позивача будуть відновлені. У той час, коли самі по собі дії щодо винесення рішення не порушують права, свободи та інтереси позивача, адже не мають юридичного наслідку, а відтак не створюють підстав для їх захисту. Тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу певних періодів роботи позивача.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, на цей час органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, позовні вимоги у цій справі підлягають частковому задоволенню

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладені норми, часткове задоволення позовних вимог, суд зазначає про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судового збору у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд.7А, м. Кропивницький, 25009, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 07.04.2023 №13 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд.7А, м. Кропивницький, 25009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 02.04.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд.7А, м. Кропивницький, 25009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд.7А, м. Кропивницький, 25009, ).

Суддя Н.В. Кучугурна