Справа № 240/17623/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у зміні порядку і способу виконання судового рішення

28 листопада 2023 року м. Житомир справа № 240/17623/22

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши заяву про зміну порядку і способу виконання рішення від 31 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

установив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі, передбаченому Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та стягнення недоплаченої суми.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2022 року по справі №240/17623/22 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Житомирській області щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 у 2022 році разової грошової допомоги, як інваліду війни ІІІ групи, до 5 травня у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком, зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду війни ІІІ групи, недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Указане рішення набрало законної сили 12 січня 2023 року.

14 квітня 2023 року Житомирським окружним адміністративним судом видано позивачу виконавчий лист по справі №240/17623/22.

23 листопада 2023 року позивач звернувся до суду з заявою про заміну порядку і способу виконання рішення у справі №240/17623/22 в частині «зобов`язати ГУ ПФУ в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , як інваліду війни ІІІ групи, недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги» на «стягнути з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у сумі 10147,00 грн".

На обґрунтування поданої заяви позивач указує на те, що він звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області з заявою про добровільне виконання рішення суду. У відповідь на заяву, ГУ ПФУ в Житомирській області повідомило про виплату разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі 3391,00 грн. Також, наголошує, що у листі ГУ ПФУ в Житомирській області здійснило розрахунок недоотриманих коштів у сумі 10147,00 грн та вказано, що головним розпорядником коштів на виплату грошової допомоги, відповідальни виконавцем такої бюджетної програми є Мінсоцполітики, на рахунок якого Пенсійним фондом України повертаються не виплачені суми грошової допомоги і повноважень на виплату недоотриманих коштів у нього не має.

Указану заяву призначено до судового розгляду на 28 листопада 2023 року.

28 листопада 2023 року до суду надійшли заперечення від відповідача на заяву , у яких указує, що заявник своєю заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, шляхом стягнення з ГУ ПФУ в Житомирській області за рахунок коштів передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду коштів в сумі 10147,00 грн., фактично просить змінити та розширити резолютивну частину рішення, змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, що є неможливим, оскільки судове рішення є незмінним.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, із заявами, клопотаннями на адресу суду не зверталися.

У зв`язку з цим, відповідно до вимог частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, заяву розглянуто судом в порядку письмового провадження.

Вирішуючи заяву про зміну способу і порядку виконання рішення, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Згідно частини 2 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі №П/811/269/17, від 17 лютого 2021 року у справі №295/16238/14-а

Суд зазначає, що рішення суду на користь позивача у цій справі має зобов`язальний характер, однак, зміна способу його виконання з потягне зміну рішення по суті, що не відповідає інституту зміни способу його виконання.

Так, відповідно до висновку постанови Верховного Суду від 23 червня 2021 року у справі №520/13014/2020 вимога про стягнення заборгованості не дублює вимогу про зобов`язання нарахувати і виплатити заборгованість, ці вимоги є двома різними способами захисту порушеного права, які передбачають відмінний механізм виконання судових рішень; списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, відповідно до частини 1 статті 2, частини 1 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року №4901-VI можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права є вимога про стягнення коштів.

Також суд звертає увагу, що зобов`язання відповідача вчинити певні дії і стягнення з відповідача грошових коштів є різними за своєю суттю способами захисту прав та інтересів позивача, які обираються позивачем при поданні позову, а судом при ухваленні рішення та передбачають відмінний механізм виконання судових рішень.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2023 року по справі №340/6875/21.

За наслідком системного аналізу змісту вказаної заяви, суд зазначає, що змінивши спосіб виконання такого рішення із зобов`язання провести нарахування та виплату суми на списання конкретної суми такої виплати, відбудеться зміна рішення по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.

Подібні правові позиції сформульовані у постановах Сьомого апеляційного адміністративного суду у справі №560/7847/22 від 31 січня 2023 року, Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №580/1655/22 від 20 вересня 2023 року, Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 480/2029/22 від 11 жовтня 2023 року.

Окремо суд наголошує, що рішенням суду було відмовлено у частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача недоплаченої частини щорічної разової допомоги до 5 травня 2022 року в розмірі 10147 грн, адже нарахування недоплаченої допомоги наразі не виконано. Оскільки повноваженнями по нарахуванню відповідної допомоги наділений саме відповідач, визначення суми, яка підлягає доплаті є його дискреційним повноваженням. При цьому, суд виходив з того, що судовому захисту підлягають лише порушені, не визнані або оспорювані права; відповідне порушення має мати місце на момент розгляду справи судом, адже судовими актами не можуть регулюватись відносини на майбутнє. Оскільки на момент розгляду справи судом, відповідач не приймав рішення щодо визначення недоплаченої позивачу суми, такий спосіб захисту як стягнення фіксованої суми, був передчасним. При цьому, посилання позивача на проведення відповідачем розрахунку суми не змінює того факту, що таким розрахунок був відсутній при винесені судом рішення по справі.

З огляду на викладене вище, з урахуванням того, що рішення суду, винесене на користь позивача, має зобов`язальний характер, а отже, зміна способу його виконання запропонована позивачем потягне зміну рішення по суті, що не відповідає інституту зміни способу його виконання, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання рішення суду.

Керуючись статтями 243, 248, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.22 у справі № 240/17623/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис