Справа № 520/26374/21
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 р.Справа № 520/26374/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Кононенко З.О. , Мінаєвої О.М. ,

за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

представник відповідача Порохняк Г.А.

відповідач ОСОБА_1

представник позивача Шевченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., м. Харків, повний текст складено 22.03.23 по справі № 520/26374/21

за первісним позовом Головного управління ДПС у Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу;

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління ДПС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив суд: стягнути до бюджету України з ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 107572,24 грн.

07.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зустрічним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форма «Ф» №0-2014 від 05.07.2019, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2018 рік на суму 49735,56 гривень;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форма «Ф» №0-2014 від 21.05.2021, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2020 рік, на загальну суму 57836,68 гривень грн.

- визнати протиправним та скасувати податкову вимогу №0-2014 від 24.10.2019 на суму 105485,67 гривень (сто п`ять тисяч чотириста вісімдесят п`ять гривень 67 коп.), як похідну від оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 первісний позов Головного управління ДПС у Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - задоволено в повному обсязі.

Стягнуто до бюджету України з ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 107572 гривні 24 копійок.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним, скасування податкових повідомлень-рішень та скасування вимоги - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем за зустрічним позовом подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою позовні вимоги Головного управління ДПС у Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу в сумі 107572 грн. 24 коп. залишити без задоволення та задовольнити у повному обсязі зустрічний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення форма «Ф» №0-2014 від 05.07.2019 на суму 49735,56 гривень; податкове повідомлення-рішення форма «Ф» №0-2014 від 21.05.2021 на суму 57836,68 гривень та похідну від них податкову вимогу №0-2014 від 24.10.2019 на суму 105485,67 гривень.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області були направлені на адресу, по якій він з 2003 року не проживає, та повернуті адресату. Отже, будь-яких податкових документів з приводу сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки він не отримував. Оскільки за останнім місцем проживання він був зареєстрований до вступу в силу ПК України і його місце проживання до моменту подання зустрічного позову більше не змінювалось, позивач за зустрічним позовом не мав обов`язку повідомляти податковий орган про своє місце проживання. Таким чином, висновок суду про вручення ОСОБА_1 спірних податкових повідомлень-рішень є безпідставним, незаконним та необґрунтованим. Крім того зазначив, що податкові повідомлення-рішення форма «Ф» №0-2014 від 05.07.2019 та форма «Ф» №0-2014 від 21.05.2021 не містять окремого розрахунку податку на нерухоме майно, у той же час спільний розрахунок, наданий податковим органом до позову має суперечливі відомості щодо суми податкового повідомлення-рішення форма «Ф» №0-2014 від 21.05.2021. Зауважив, що загальна площа об`єкта нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , щодо якого були складені оскаржувані податкові повідомлення-рішення складає 583,9 кв.м, а не 890,6 кв.м, як визначено Головним управлінням ДПС у Харківській області у податкових повідомленнях-рішеннях. Також зауважив, що податкове повідомлення-рішення за 2018 рік повинно було бути сформовано контролюючим органом до 01.07.2019 проте, фактично прийнято 05.07.2019.

ГУ ДПС у Харківській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ГУ ДПС у Харківській області, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 та його представник, наполягаючи на порушенні судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, просили скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ГУ ДПС у Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу відмовити та задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є фізичною особою, платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Бугаївською сільською радою Ізюмського району Харківської області ХVІІІ сесії сільської ради VІІ скликання від 12.07.2017 прийнято Рішення № 5 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Бугаївської сільської ради на 2018 рік".

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості - нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (згідно з рішенням виконавчого комітету Бугаївської сільської ради № 14 від 09.04.2019 поштову адресу змінено на АДРЕСА_1 ).

За даними Головного управління ДПС у Харківській області за відповідачем рахується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у загальному розмірі 107572,24 грн.

Податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки було визначене податковими повідомленнями-рішеннями від 05.07.2019 №0-2014 за 2018 ріку на суму 49735,56 грн. та від 21.05.2021 №0-2014 за 2020 рік на суму 57836,68 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення та податкова вимога від 24.10.2019 №131932-51 направлені 18.08.2021 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , проте повернулися до податкового органу з відміткою "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим відправленням (а.с. 7 зворот, 8).

ГУ ДПС у Харківській області до ОСОБА_1 виставлено податкову вимогу за формою "Ф" від 20.08.2021 №0-2014, якою повідомлено, що сума податкового боргу складає 105482,67 грн., та направлено 20.08.2021 платнику за адресою: АДРЕСА_2 , втім, конверт повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання", що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим відправленням (а.с. 14 зворот, 15).

Відповідно до листа ГУ ДПС у Харківській області від 29.10.2021 № 27758/5/20-40-13-05 податковий борг фізичної особи ОСОБА_1 з моменту направлення податкової вимоги від 20.08.2021 №0-2014 не переривався. Вказана податкова вимога не скасовувалась та на теперішній час є дійсною.

Задовольняючи первісний позов Головного управління ДПС у Харківській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган діяв виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством, що у свою чергу виключає порушення прав ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними, скасування податкових повідомлень-рішень та вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги за зустрічним позовом не знайшли своє законодавче та документальне підтвердження в ході розгляду даної справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно з пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України до обов`язків платника податків входить сплата належних сум податків і зборів у встановлені законами терміни.

Підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг визначено як суму узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Статтею 265 ПК України визначено, що податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Порядок нарахування та сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, регламентується ст. 266 ПК України.

У силу підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку (на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка (пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України).

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток (пп. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

Відповідно до пп. 266.4.2 п. 266.4 ст. 266 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями).

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів нежитлової нерухомості, встановлюються залежно від майна, яке є об`єктом оподаткування.

Органи місцевого самоврядування до 25 грудня року, що передує звітному, подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості інформацію щодо ставок та наданих пільг юридичним та/або фізичним особам зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

У відповідності до підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Відповідно до підпункту "а" підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України передбачено, що податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Статусу податкового боргу набуває лише узгоджена сума грошового (податкового) зобов`язання, не сплачена платником податків у визначений строк.

Як свідчать матеріали справи, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (надалі за текстом - Реєстр) у власності ОСОБА_1 у 2018-2020 роках перебувала, зокрема, нежитлова будівля загальною площею 890,6 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 1927, 18.05.2007, стор. 6 Інформації з Реєстру).

Відповідно до рішення Бугаївської сільської ради Ізюмського району Харківської області XVIII сесії сільської ради від 12.07.2017 № 5 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Бугаївської сільської ради на 2018 рік" встановлено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Бугаївської сільської ради, зокрема, для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб та юридичних осіб у розмірі 1,5 % розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Враховуючи вищезазначене, контролюючим органом було нараховано ОСОБА_1 зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: за 2018 рік - податкове повідомлення - рішення від 05.07.2019 № 0-2014 на суму 49735,56 грн. (890,6* 3723 * 1,5% = 49735,56 грн., де 890,6 м2 - загальна площа об`єкта оподаткування, 3723 - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2018, 1,5 % ставка податку); за 2019 рік податкове повідомлення - рішення від 01.06.2020 № 0-2014 на суму 55747,11 грн. (890,6*4173*1,5% = 55747,11 грн., де 890,6 м2 - загальна площа об`єкта оподаткування, 4173 - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2019, 1,5% ставка податку); за 2020 рік податкове повідомлення - рішення від 21.05.2021 № 0-2014 на суму 57836,68 грн. (890,6*4723*1,5% = 63094,56 грн./12 = 5257,88*11 = 57836,68 грн., де 890,6 м2 - загальна площа об`єкта оподаткування, 4723 грн. - розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2020, 1,5 % ставка податку, 11 - кількість звітних місяців).

Кількість звітних місяців у розрахунку податкового зобов`язання за 2020 рік (11 місяців, за виключенням березня) обумовлена положеннями Закону України від 30.03.2020 № 540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-2019).

ОСОБА_1 до контролюючого органу надано копії документів, а саме витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2022 № 297925483 (вказаний документ надано й до зустрічного позову), де відображено зміни щодо загальної площі спірної нежитлової будівлі, яка з 02.02.2022 становить 583,9 м2.

Колегія суддів зазначає, що положеннями п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України передбачено право платника податку звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо: розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку; права на користування пільгою із сплати податку; розміру ставки податку; нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за своєю податковою адресою платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 має право на звернення до контролюючого органу з метою надання відповідних документів та проведення звірки щодо об`єктів оподаткування. Зворотного механізму положеннями ПК України не передбачено.

При цьому, судова колегія зауважує, що відповідно до п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України вказані зміни податковий орган має врахувати при прийнятті податкового повідомлення - рішення за період 2022 рік. Однак, у 2018-2021 роках площа спірного об`єкта нерухомого майна становила 890,6 м2.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність застосування ГУ ДПС у Харківській області під час розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ставки 1,5 %, встановленої рішенням Бугаївської сільської ради від 12.07.2017 № 5, через відсутність доказів опублікування даного рішення до 15.07.2017 р., судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Згідно з п. 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.12.2016 № 1791-VІII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році" у 2017 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів, які прийняті на виконання цього Закону, не застосовуються вимоги п.п. 4.1.9 п. 4.1 та п. 4.5 ст. 4, п.п. 12.3.4 п. 12.3, п.п. 12.4.3 п. 12.4 та п. 12.5 ст. 12 ПК України.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 по справі № 820/5457/17, в якій Суд зазначив "...У 2016 році зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України, що свідчить про відсутність обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік, таке має братись до уваги контролюючим органом при здійсненні розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлений обов`язок громадянина сплатити податок за 2016 рік незалежно від термінів прийняття рішення органу місцевого самоврядування про встановлення відповідних податків і зборів..."

Отже, під час розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, ГУ ДПС у Харківській області на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно правомірно визначило ОСОБА_1 суму податку за 2018 та 2020 роки з урахуванням площі нежитлової будівлі - 890,60 кв. 2. та з урахуванням ставки податку 1,5 %, встановленої рішенням Бугаївської сільської ради від 12.07.2017 № 5.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на окремі недоліки оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та відсутність розрахунку окремо по кожному податковому-повідомленню рішенню, з огляду на наступне.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує фінансову політику.

Так, Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків затверджено наказом Міністерства Фінансів України від 28.12.2015 № 1204 (надалі за текстом - Порядок № 1204).

Відповідно до п. 3 розділу II Порядку 1204 "Порядок складання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень", у податковому повідомленні-рішенні зазначається або додається до нього детальний розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), штрафних фінансових санкцій та пені (розрахунок пені додається у разі складання податкових повідомлень-рішень за формами «Р» (крім пені відповідно до статті 129 Кодексу), «Д» та «С»).

Разом з цим суд зазначає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення складені за формою «Ф» - для платників податків фізичних осіб, якщо відповідно до законодавства контролюючий орган самостійно визначає податкове зобов`язання платника податків з причин, не пов`язаних із порушенням податкового або іншого законодавства (п. 2 розділу II Порядку 1204).

З аналізу п. 3 розділу II Порядку 1204 вбачається, що розрахунок податкового зобов`язання не є обов`язковим та може бути додатком до податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до Додатку І до Порядку № 1204 корінець податкового-повідомлення рішення, складеного за формою «Ф», не передбачає наявності даних щодо адреси об`єктів житлової та нежитлової нерухомості платника та їх типів, а також не має містити обов`язково детальний розрахунок податкового повідомлення-рішення.

Також апелянт зазначає, що наданий розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки не відповідає вимогам ДСТУ 4163-2003 щодо оформлення документів (не визначена дата його складання).

Колегія суддів зазначає, що згідно Порядку № 1204, розрахунок виноситься як додаток до податкового повідомлення-рішення, за наявності, і є його невід`ємною частиною. Отже, сам по собі розрахунок не є окремим документом, з огляду на те, що це є додаток до податкового повідомлення - рішення, а податкові повідомлення - рішення вже містять підпис уповноваженої посадової особи контролюючого органу та дату прийняття.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, що викладений у постанові від 24.04.2019 у справі № 820/212/16, окремі дефекти форми податкового повідомлення-рішення контролюючого органу не є безумовною підставою його скасування.

Отже, доводи позивача за зустрічним позовом, зазначені у зустрічному позові та в апеляційній скарзі, щодо недоліків форми податкових повідомлень-рішень є неспроможними.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині строків прийняття податкових повідомлень-рішень, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 266.6.1 п. 266.6, п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Законом № 2245-VІІІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році" від 07.12.2017, який набрав чинності з 01.01.2018, п. 266.10 ст. 266 ПК України доповнено п.п. 266.10.2 та п.п. 266.10.3.

Відповідно до п.п. 266.10.2 п. 266.10 ст. 266 ПК України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Згідно пп. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України, податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 цього Кодексу.

Застосовуючи наведені положення законодавства суд зазначає, що податкові повідомлення-рішення надсилаються у такі строки, а саме: за 2018 рік - до 01.07.2019, за 2019 рік - до 01.07.2020, за 2020 рік - до 01.07.2021.

Одночасно, враховуючи те, що з 01.01.2018 у силу п.п. 266.10.3 п. 266.10 ст. 266 ПК України податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених п. 102.1 ст. 102 ПК України, нарахування податкових зобов`язань за 2018, 2019, 2020 звітні роки можливе в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Відповідно до п. 102.1 ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом в межах законодавчо обумовленого строку для реалізації наявних владних повноважень податкового контролю.

Щодо доводів апеляційної скарги про не вручення платнику податку спірних податкових повідомлень-рішень, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, податкове повідомлення-рішення від 05.07.2019 № 0-2014 ГУ ДПС у Харківській області направлено за податковою адресою платника податку, яка вказана у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податку, а саме: АДРЕСА_3 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом (№216) з повідомленням про вручення. Лист з податковим повідомленням-рішенням повернуто до ГУ ДПС у Харківській області за закінченням терміну зберігання.

Податкове повідомлення-рішення від 21.05.2021 № 0-2014 ГУ ДПС у Харківській області направлено за місцем реєстрації платника податку, а саме: вул. Харківська, буд. 46, м. Ізюм, Харківська область, 64309 засобами поштового зв`язку рекомендованим листом (№ 281) з повідомленням про вручення. Лист з податковим повідомленням-рішенням повернуто до ГУ ДПС у Харківській області за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п. 119.1 ст. 119 ПК України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено обов`язок платника податку щодо повідомлення про зміни в реєстрації податкової адреси при формуванні та веденні Державного реєстру фізичних осіб - платників податку.

Разом з цим окреслена норма кореспондується з положеннями ст. 2 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 510-ХІІ, який втратив чинність при введенні в дію ПК України.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника щодо відсутності обов`язку повідомляти податковий орган про місце проживання (реєстрацію), з огляду на наступне.

Відповідно до п. 45.1 статті 45 ПК України, платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Пунктом 42.3 статті 42 ПК України визначено, що якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

Пунктом 66.1 статті 66 ПК України визначені підстави для внесення змін до облікових даних платників податків, якими є:

66.1.1. інформація органів державної реєстрації;

66.1.2. інформація банків та інших фінансових установ про відкриття (закриття) рахунків платників податків;

66.1.3. документально підтверджена інформація, що надається платниками податків;

66.1.4. інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків;

66.1.5. рішення суду, що набрало законної сили;

66.1.6. дані перевірок платників податків.

Пунктом 66.2 статті 66 ПК України передбачено, що внесення змін до облікових даних платників податків здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно п. 70.7 ст. 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм, випливає, що з метою направлення за належною адресою документів, платник податків зобов`язаний повідомляти контролюючий орган про зміну податкової адреси.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 119.1 ст. 119 ПК України зазначено обов`язок платника податку надання повідомлення про зміни в реєстрації податкової адреси при формуванні та ведення Державного реєстру фізичних осіб - платників податку. Дані норми були вказані в ст. 2 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який втратив чинність при введення в дію Податкового кодексу України.

З урахуванням наведених норм зважаючи на їх дію у часі та розглядаючи їх у нерозривному зв`язку з поясненнями ОСОБА_1 про зміну адреси з 2003 року, суд першої інстанції правомірно зазначив про наявність обов`язку останнього повідомлення податкового органу про зміну адреси.

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абз. 2 п. 42.5 ст. 42 ПК України).

Отже, відповідно до п. 42.2 ст. 42, абз. 2 п. 42.5 ст. 42 ПК України оскаржувані податкові повідомлення - рішення є належним чином врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Щодо винесення та направлення податкової вимоги, судова колегія зазначає наступне.

Згідно з інтегрованою карткою платника податків ОСОБА_1 , станом на 20.08.2021 обліковувалась сума податкового боргу у розмірі 105482,67 грн., що виникла у зв`язку з несплатою у встановлені податковим законодавством строки податкових зобов`язань, визначених у податкових повідомленнях-рішеннях від 05.07.2019 № 0-2014 та від 01.06.2020 № 0-2014.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Крім того п. 58.3 ст. 58 ПК України визначено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Положеннями п. 42.2 ст. 42 ПК України зазначено, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу II Порядку направлення податковими органами податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.06.2017 № 610 (надалі за текстом - Порядок № 610), податкова вимога платнику податків, у якого виник податковий борг, формується податковим органом, на який згідно з Кодексом покладається виконання такої функції.

Податкова вимога формується у разі, якщо платник податків не сплатив у встановлені Кодексом строки суму: узгодженого грошового зобов`язання; непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному Кодексом.

Відповідно до п. 59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Також нормами ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається) (п. 59.5 ст. 59 ПК України).

Так, податковим органом в автоматичному режимі сформовано спірну податкову вимогу №0-2014 на суму 105485,67 грн. Вказана вимога направлена за податковою адресою боржника, а саме: АДРЕСА_2 та повернута відділенням поштового зв`язку до контролюючого органу із позначкою "за закінченням терміну зберігання" (поштове повідомлення № 813) та відповідно до норм ПК України вважається врученою.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідач за первісним позовом доказів сплати суми податкового боргу або доказів оскарження податкових повідомлень-рішень до матеріалів справи не надав.

Разом з тим, наявність у ОСОБА_1 податкового боргу за узгодженими грошовими (податковими) зобов`язаннями підтверджено зібраними у справі письмовими доказами у їх сукупності.

На підставі викладеного, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірні податкові повідомлення-рішення та податкова вимога відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а отже вимоги про визнання їх протиправними та скасування є такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином зустрічний позов ОСОБА_1 є таким, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи, що наявний податковий борг своєчасно та в повному обсязі не сплачено, заборгованість перед бюджетом на момент розгляду справи не погашена та складає у загальному розмірі 107572,24 грн зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Головного управління ДПС у Харківській області та, відповідно, їх задоволення.

Таким чином, позовні вимоги за первісним позовом є такими, що підлягають задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі № 520/26374/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.03.2023 по справі № 520/26374/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді З.О. Кононенко О.М. Мінаєва
Повний текст постанови складено 27.11.2023 року