Справа № 160/18098/22
Суддя: Шишов О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 160/18098/22

адміністративне провадження № К/990/25813/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Шишова О.О.,

суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року (суддя Єфанова О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2023 року (судді: Божко Л. А., Дурасова Ю.В., Лукманова О. М.) у справі № 160/18098/22,

УСТАНОВИВ

І. Суть спору

1. У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі - ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 06.06.2015 року № 428-17, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2012 рік у сумі 22 690,45 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 06.06.2015 року № 429-17, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2013 рік у сумі 22 690,45 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 06.06.2015 року № 430-17, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2014 рік у сумі 22 690,45 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 13.12.2017 року № 340-1301/16, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2016 рік у сумі 125 383,64 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 24.04.2017 року № 340-1301, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2017 рік у сумі 132 906,98 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 13.02.2018 року № -0463, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 132 906,98 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 13.03.2019 року № -0463, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2019 рік у сумі 132 906,98 грн;

- податкове повідомлення-рішення за формою «Ф» від 27.04.2020 року № 27480-5140-0463, яким нараховано грошове зобов`язання з земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 132 906,98 грн;

- податкову вимогу за формою «Ф» від 16.02.2016 року № 220-23.

ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

2. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 позов залишено без розгляду.

3. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.06.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 без змін.

4. Залишаючи позовну заяву у справі без розгляду, суди попередніх інстанцій, посилаючись на висновки Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладені у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, вказали на те, що пункт 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) не визначає процесуального строку звернення до суду і, відповідно, не є спеціальною. Зазначений у п. 102.1 статті 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні. Оскільки норма п. 56.18 статті 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду, такий строк визначено в частиною 2 статті 122 КАС України та становить шість місяців.

5. Суд указав, що оскаржувані рішення контролюючим органом були надіслані рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на податкову адресу платника податків, яка відповідає даним Державного реєстру та облікової картки платника.

III. Провадження в суді касаційної інстанції

6. Не погоджуючись із прийнятими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись, зокрема, на порушення судами норм матеріального і процесуального права й залишення поза увагою наведених ним в заяві про поновлення строку звернення до суду доводів, просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.03.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08.06.2023 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

7. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, позивач наполягає на тому, що суди попередніх інстанцій не з`ясували дату, з якої він дізнався (повинен був дізнатися) про порушення своїх прав, момент початку перебігу строку звернення до суду, що призвело до постановлення необґрунтованих в частині пропуску строку звернення до суду. Також позивач стверджує, що нерухоме майно, на підставі даних про яке виносились спірні у справі індивідуальні акти, не належить йому на праві власності, а відчужене на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення у 2009 році.

8. Ухвалою Верховного Суду від 09.08.2023 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено строк для подання відзиву. Витребувані матеріали справи.

9. Ухвалою Верховного Суду зазначену справу призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.

10. 21.08.2023 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

11. Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд зазначає про таке.

12. Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

13. Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим законом шляхом.

14. Відповідно до частини першої статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

15. За правилами частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

16. Частина перша статті 122 КАС України передбачає, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

17. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина друга статті 122 КАС України).

18. Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов реалізації права на позов, метою якої є дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

19. Поряд з цим суд повинен гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

20. Частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

21. День, коли особа дізналася про порушення свого права (свобод чи інтересів), - це підтверджений відповідними доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії, чи день, коли особа дізналася про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

22. Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). Вжите у частині другій статті 122 КАС твердження «особа повинна була дізнатися» слід розуміти як презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення його прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

23. При визначенні початку перебігу строку звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися про дійсний стан свого права (інтересу) не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

24. Аналогічний підхід до тлумачення поняття «повинен був дізнатися», що вжите у статті 122 КАС України, неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 10.06.2021 (справа № 805/4179/18-а), від 26.05.2021 (справа № 320/1778/20), від 28.05.2021 (справа № 521/21455/16-а), від 31.03.2021 (справа № 240/12017/19), від 21.02.2020 (справа № 340/1019/19).

25. Отже, при вирішенні питання дотримання позивачем строку звернення до суду із позовом першочергово слід визначитись із строком, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та моментом початку його перебігу. Лише після встановлення зазначених обставин суд переходить до оцінки поважності причин пропуску такого строку, якщо він дійсно був пропущений.

26. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 06.07.2023 (справа № 380/7418/22).

27. Суди попередніх інстанцій у цій справі правильно визначились, що до спірних правовідносин щодо оскарження податкових повідомлень-рішень застосовується шестимісячний строк звернення до суду, встановлений частиною другою статті 122 КАС України. Водночас під час встановлення моменту початку перебігу зазначеного строку суди попередніх інстанцій залишили поза увагою та правовою оцінкою наступне.

28. Вимоги до позовної заяви та документи, що додаються до неї, викладено в статтях 160 та 161 КАС України й згідно із частиною шостою статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

29. У частині першій статті 123 КАС України закріплено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

30. Зазначена норма кореспондує й приписам частини першої статті 169 КАС України, згідно з якою суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

31. У той же час, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).

32. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина четверта статті 123 КАС України).

33. При цьому дії судді першої інстанції, які мають вчинятись за наслідком отриманням позовної заяви, визначені в статті 171 КАС України.

34. За приписами частини тринадцятої статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

35. Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

36. Слід звернути увагу, що положення частини тринадцятої статті 171 КАС України кореспондує приписам вже наведеної частини третьої статті 123 КАС України, яка, при її буквальному аналізі, вказує про обов`язок суду оцінити доводи позивача про пропуск ним строку на звернення із позовом до суду, якщо такий факт був виявлений судом після відкриття провадження у справи.

37. Як підтверджується матеріалами справи, позивач звертаючись із позовною заявою, просив визнати строк звернення до суду не пропущеним в силу того, що відповідач надсилав відповідні оскаржувані індивідуальні акти за не відповідною адресою.

38. Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі, не навів оцінки відповідним доводам як і не вказав про поважність чи неповажність строків звернення до суду з цим позовом.

39. 09 грудня 2022 року відповідач звернувся до суду із клопотанням про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтовуючи його, зокрема, тим, що відповідні індивідуальні акти надсилались за адресою, яка була вказана у відомостях адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС та УДМС у Дніпропетровській області та адресою, яка автоматично відображалась з Державного реєстру фізичних осіб.

40. Позивач у відповіді на відзив та у додаткових поясненнях заперечував ці обставини та стверджував, що податкові повідомлення направлялись на адресу: АДРЕСА_1 . Утім його фактичною адресою проживання з 1996 року є АДРЕСА_2 , на підтвердження чого він надав відповідні копії документів.

41. Зокрема з урахуванням цього він стверджував, що не міг дізнатись ані про існування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги ані про порушення такими рішеннями його прав та інтересів.

42. Він наголошував, що фактично дізнався про такі рішення відповідача у листопаді 2022 року.

43. За змістом встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, згідно з відповіддю № 7261 від 30.03.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру позивач був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 станом на 2002 рік.

44. Відповідно до відомостей адресно - довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Дніпропетровській області станом на 20.05.2015 та 19.02.2016 позивач був зареєстрований за адресою за адресою АДРЕСА_1 . При цьому, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно та інш. від 19.02.2015 року (який отримано податковою службою) власником майна по АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 , який зареєстрований по АДРЕСА_2 .

45. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, інформація якого сформована станом на 19.08.2021, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 .

46. Так, суди встановили, що:

- ППР від 06.06.2015 № 428-17, від 06.06.2015 № 429-17, від 06.06.2015 № 430-17 надіслані засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 . Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом було повернуто 21.07.2015 з приміткою «за закінченням терміну зберігання»;

- податкова вимога від 16.02.2016 № 220-23 надіслана засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 . Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом було повернуто 17.05.2016 з приміткою «за закінченням терміну зберігання»;

- ППР від 13.12.2017 № 340-1301/16 надіслане засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 . Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом було повернуто 29.01.2018 з приміткою «за закінченням терміну зберігання»;

- ППР від 24.04.2017 № 340-1301 надіслане засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 . Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом було повернуто 10.08.2017 з приміткою «за закінченням терміну зберігання»;

- ППР від 13.02.2018 № -0463 надіслане засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_1 . Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом було повернуто 16.05.2018 з приміткою «за закінченням терміну зберігання»;

- ППР від 13.03.2019 № -0463 надіслане засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_2 . Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом було повернуто 19.07.2019 з приміткою «за закінченням терміну зберігання»;

- ППР від 27.04.2020 № 27480-5140-0463 надіслане засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою: АДРЕСА_2 . Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з конвертом було повернуто 06.07.2020 з приміткою «за закінченням терміну зберігання».

В ППР від 13.03.2019 № -0463, від 27.04.2020 № 27480-5140-0463 відображена податкова адреса платника податків АДРЕСА_2 , яка автоматично відображається з Державного реєстру фізичних осіб.

47. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, постановляючи ухвалу, констатував про порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду. Проте зміст судових рішень не дає підстав вважати, що суди належним чином встановили з якого саме періоду часу розпочався перебіг такого строку звернення до суду, адже в силу різних дат ухвалення спірних індивідуальних актів, їх надсилання та одержання (неодержання) перебіг таких строків розпочинався не в один день.

48. Позивач у судовому процесі наполягав, що з 1996 року він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , інформація у відповідних реєстрах щодо адреси його проживання у квартирі за № 29 ґрунтувались на помилкових даних, на які вплинути він не міг. Також зазначав, що правильною адресою є АДРЕСА_2 , а в його паспорті зроблено виправлення з кв. 29 на 28 .

49. Констатуючи про вручення позивачу відповідних рішень та посилаючись на пункт 42.2 статті 42, пункт 58 статті 58 ПК України, суди ж не встановили, як цього вимагають передбачені КАС України правила, дійсної адреси, за якою проживав позивач, в силу того, що останній стверджував про помилкове зазначення його адреси, як і не встановили конкретного джерела, використовував контролюючий орган при визначенні адреси, за якою надсилалися відповідні податкові повідомлення рішення кожного року.

50. При цьому, суди не звернули уваги на те, що абзац 4 пункту 58.3 статті 58 ПК України в редакції до 28 травня 2020 року (тобто на час прийняття спірних податкових повідомлень-рішення) визначав, що у разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.

51. А відтак, для встановлення обставин щодо дійсного вручення (невручення) позивачу рішень необхідно було й перевірити його доводи щодо помилкового направлення рішень за адресою: АДРЕСА_1 .

52. До того ж варто зазначити й те, що встановивши порушення строків звернення до суду, суд першої інстанції, висновки якого не спростовувались апеляційним судом, не надав оцінку доводам позивача якими останній обґрунтовував поважність підстав пропуску строку звернення до суду.

53. Верховним Судом зокрема у постанові від 12.03.2021 у справі № 620/244/19 за результатами наведених вище норм сформований правовий висновок, згідно із яким суд першої інстанції, застосовуючи частину третю статті 123 КАС України, має спершу залишити позовну заяву без руху, надавши строк позивачу для надання заяви із вказівкою в ній підстав для поновлення пропущеного строку звернення із цим позовом до суду.

54. Із установлених матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву, не залишав її без руху, як і не надав жодної оцінки викладеним позивачем доводам на предмет його поважності для цілей поновлення строків звернення до суду.

55. Відповідно до частин першої, четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанції і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

56. За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду із повним та всебічним дослідженням матеріалів та обставин даної адміністративної справи.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2023 року у справі № 160/18098/22- скасувати, справу направити на продовження розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. О. Шишов

Судді І. В. Дашутін

М. М. Яковенко