Справа № 440/6554/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 р. Справа № 440/6554/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.06.2023, головуючий суддя І інстанції: К.І. Клочко, м. Полтава, повний текст складено 28.06.23 по справі № 440/6554/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі ГУ ПФУ в Полтавській області, перший відповідач), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ГУ ПФУ в м. Києві, другий відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25 квітня 2023 року № 26 про відмову в призначенні (допризначенні) ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до спеціального (педагогічного стажу) стажу ОСОБА_1 періоди з 01.09.1999 по 29.05.2009, з 01.09.2011 по 31.05.2016 та здійснити нарахування грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення у відповідності з положеннями пункту 7-1 Перехідних положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, у відповідності з положеннями пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

- стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25 квітня 2023 року № 26, яким відмовлено позивачу у призначенні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, внаслідок безпідставного неврахування відповідачем періодів роботи ОСОБА_1 , зазначених у довідці № 01-25/639 від 29.11.2022, виданої Полтавською ЗОШ І-ІІІ ст. № 27, № 01-44/51 від 30.11.2022, виданої Полтавським багатопрофільним ліцеєм № 1, № 350 від 30.11.2022, виданої Полтавською ЗОШ І-ІІІ № 29, а також неврахування другим відповідачем періоду роботи з 15.07.2016 по 31.08.2016 на посаді методиста центру в Полтавському обласному інституті післядипломної освіти ім. М.В. Остроградського, що мало наслідком порушення права позивача на отримання вказаної грошової допомоги.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 440/6554/23 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 24.04.2023 № 26 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1999 по 31.05.2016 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 20.04.2023 з урахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Другий відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі та порушення норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції, скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № 440/6554/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що в ході аналізу наданих позивачем документів встановлено, що до стажу роботи, який дає право на призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій не можуть бути зараховані періоди роботи згідно поданої довідки № 350 від 30.11.2022, виданої Полтавською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 29 Полтавської міської ради Полтавської області, оскільки на посаді вчителя позивач працювала за сумісництвом.

Також правомірно було не зараховано період роботи з 15.07.2016 по 31.08.2016 на посаді методиста центра в Полтавському обласному інституті післядипломної освіти ім. О.В Остроградського, так як вищезазначений заклад не відноситься до закладів освіти, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсії за вислугу років» (далі Постанова № 909).

Відтак вважає, що у спірних правовідносинах ГУ ПФУ в м. Києві діяло у відповідності до чинного законодавства та в межах своєї компетенції.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером, яка з 18.09.2022 отримує пенсію за віком у порядку Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

20.04.2023 позивач, звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про допризначення пенсії (виплату грошової допомоги) у зв`язку з додатково наданим пакетом документів.

Згідно з довідкою Комунального закладу "Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 27 Полтавської міської ради Полтавської області" № 01-25/639 від 29.11.2022, позивач протягом 1999/2000 навчального року працювала на посаді вчителя історії і музики з тижневим навантаженням 6 год./ тиждень. Кількість годин за навчальний рік 180 год.

Відповідно до довідки Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 Полтавської міської ради Полтавської області від 30.11.2022 № 350 позивач працювала на посаді вчителя історії за сумісництвом: з 01.09.2000 по 31.05.2001 з навантаженням 294 год.; з 01.09.2001 по 31.05.2002 з навантаженням 255 год.; з 02.09.2002 по 17.06.2003 з навантаженням 246 год.; з 01.09.2003 по 31.05.2004 з навантаженням 272 год.; з 01.09.2004 по 31.05.2005 з навантаженням 180 год.; з 01.09.2005 по 31.05.2006 з навантаженням 189 год; з 01.09.2006 по 31.05.2007 з навантаженням 180 год.; з 01.09.2007 по 31.05.2008 з навантаженням 180 год.; з 01.09.2008 по 29.05.2009 з навантаженням 180 год; з 01.09.2011 по 25.05.2012 з навантаженням 206 год.

Згідно з довідкою Комунального закладу "Полтавського міського багатопрофільного ліцею №1 ім. І.П. Котляревського Полтавської міської ради Полтавської області" № 01-44/51 від 30.11.2022 позивач працювала на посаді вчителя історії, екології за сумісництвом: з 10.09.2012 по 31.05.2013 з навантаженням 182 год.; з 02.09.2013 по 31.05.2014 з навантаженням 182 год; з 01.09.2014 по 30.05.2015 з навантаженням 198 год.; з 01.09.2015 по 31.05.2016 з навантаженням 182 год.

Відповідачами факт роботи позивача за сумісництвом не заперечується.

За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення № 26 від 25.04.2023, яким вирішено відмовити позивачу в розгляді заяви щодо допризначення пенсії у зв`язку з додатково наданими документами (призначити грошову допомогу) відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В якості підстави відмови у вказаному рішенні вказано, що до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій, не зараховано періоди роботи в Полтавській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 29, оскільки позивачка працювала за сумісництвом. Також не зарахований період роботи на посаді методиста центру в Полтавському обласному інституті післядипломної освіти ім. М.В. Остроградського, оскільки вищевказаний заклад не відноситься до закладів освіти, передбачених Постановою Кабінету Міністрів України "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" від 04.11.1993 №909. За результатами розгляду наданих документів стаж роботи позивача на вищезазначених посадах становить 20 років 3 місяці 16 днів, що є недостатнім для отримання грошової допомоги.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 24.04.2023 №26 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону № 1058-ІV суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" періоду роботи позивача, визначеного у довідках №01-25/639 від 29.11.2022, від 30.11.2022 № 350, від 30.11.2022 № 01-44/51, враховуючи, що зарахування роботи на посаді вчителя до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушених прав позивача, суд вважав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1999 по 31.05.2016 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 20.04.2023 року з урахуванням висновків суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення у відповідності з положеннями пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення Закону № 1058- IV, суд першої інстанції виходив з дискреційності повноважень відповідача в цій частині.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення підлягає перегляду в частині задоволених позовних вимог), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Положеннями ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до цього переліку робота на посаді вчителя загальноосвітніх навчальних закладів дає право на пенсію за вислугу років.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2011 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок №1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення та статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).

Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а сформулював висновок про те, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що при зверненні ОСОБА_1 до першого відповідача із заявою від 20.04.2023 № 1488 щодо допризначення пенсії для виплати грошової допомоги позивачем на підтвердження спеціального стажу надано копії довідок від 30.11.2022 № 350, від 29.11.2022 № 01-25/639 та від 30.11.2022 № 01-44/51.

Так, відповідно до довідки Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 Полтавської міської ради Полтавської області від 30.11.2022 № 350 (а.с 18-19) позивач працювала на посаді вчителя історії за сумісництвом:

- з 01.09.2000 по 31.05.2001 з тижневим навантаженням 9 годин та загальним навантаженням 294 год.;

- з 01.09.2001 по 31.05.2002 з тижневим навантаженням 8 годин та загальним навантаженням 255 год.;

- з 02.09.2002 по 17.06.2003 з тижневим навантаженням 8 годин та загальним навантаженням 246 год.;

- з 01.09.2003 по 31.05.2004 з тижневим навантаженням 9 годин та загальним навантаженням 272 год.;

- з 01.09.2004 по 31.05.2005 з тижневим навантаженням 6 годин та загальним навантаженням 180 год.;

- з 01.09.2005 по 31.05.2006 з тижневим навантаженням 6 годин та загальним навантаженням 189 год;

- з 01.09.2006 по 31.05.2007 з тижневим навантаженням 6 годин та загальним навантаженням 180 год.;

- з 01.09.2007 по 31.05.2008 з тижневим навантаженням 6 годин та загальним навантаженням 180 год.;

- з 01.09.2008 по 29.05.2009 з тижневим навантаженням 6 годин та загальним навантаженням 180 год;

- з 01.09.2011 по 25.05.2012 з тижневим навантаженням 6 годин та загальним навантаженням 206 год.

Відповідно до довідки Комунального закладу "Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 27 Полтавської міської ради Полтавської області" № 01-25/639 від 29.11.2022 (а.с 20), позивач протягом 1999/2000 навчального року працювала на посаді вчителя історії і музики з тижневим навантаженням 6 год./ тиждень. Кількість годин за навчальний рік 180 год.

З довідки Комунального закладу "Полтавського міського багатопрофільного ліцею №1 ім. І.П. Котляревського Полтавської міської ради Полтавської області" № 01-44/51 від 30.11.2022 (а.с. 21) вбачається, що позивач працювала на посаді вчителя історії, екології за сумісництвом:

- з 10.09.2012 по 31.05.2013 з навантаженням 182 год;

- з 02.09.2013 по 31.05.2014 з навантаженням 182 год;

- з 01.09.2014 по 30.05.2015 з навантаженням 198 год;

- з 01.09.2015 по 31.05.2016 з навантаженням 182 год.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 № 78 «Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України "Про освіту", частини першої статті 25 Закону України "Про загальну середню освіту" частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України "Про позашкільну освіту"» затверджено Порядок виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти (далі Порядок № 78).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 78 працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховується період роботи на цих посадах.

Аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що зарахування роботи на посаді вчителя до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.03.2023 у справі № 674/1377/17.

Враховуючи встановлені обставини у справі та досліджені під час апеляційного перегляду докази, колегія суддів дійшла висновку, що спірні періоди роботи позивача на посаді вчителя за сумісництвом підлягають зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки викладацька робота за сумісництвом займала не менше ніж 180 годин на навчальний рік за всі спірні періоди відповідно до довідок Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 29 Полтавської міської ради Полтавської області від 30.11.2022 № 350, Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 27 Полтавської міської ради Полтавської області» від 29.11.2022 № 01-25/639 та Комунального закладу «Полтавський багатопрофільний ліцей № 1 ім. І.П. Котляревського Полтавської міської ради Полтавської області» від 30.11.2022 № 01-44/51.

Слід також зазначити, що ГУ ПФУ в м. Києві при розгляді заяви позивача про допризначення пенсії у зв`язку з додатково наданими документами жодним чином не обґрунтував неврахування довідок Комунального закладу «Полтавська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 27 Полтавської міської ради Полтавської області» від 29.11.2022 № 01-25/639 та Комунального закладу «Полтавський багатопрофільний ліцей № 1 ім. І.П. Котляревського Полтавської міської ради Полтавської області» від 30.11.2022 № 01-44/51, що додатково свідчить про неповне з`ясування другим відповідачем обставин щодо можливості призначення ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7 Перехідних положень Закону №1058-ІV.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення № 26 від 24.04.2023 прийнято відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності власних дій, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду не довів належними та допустимими доказами правомірність власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження позивачем.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1999 по 31.05.2016, визначені у довідках № 01-25/639 від 29.11.2022, № 350 від 30.11.2022 та № 01-44/51 від 30.11.2022 до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 20.04.2023 з урахуванням висновків суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 по справі № 440/6554/23 в частині задоволення позову - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова