Справа № 300/6829/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 300/6829/23 пров. № А/857/19065/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Зінчук Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Львові, апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року, з питань забезпечення позову, постановлену суддею Скільським І.І. у м. Івано-Франківську, в порядку письмового провадження, у справі № 300/6829/23 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-Табак» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

03.10.2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №3716/6/33-00-13 від 02.10.2023 року;

- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 0-3300 від 02.10.2023 року.

До позовної заяви позивач додав заяву про забезпечення позову, у якій просить заборонити Західному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків вчиняти будь-які дії та заходи щодо виконання (реалізації) податкової вимоги № 0-3300 від 02.10.2023 року та рішення про опис майна у податкову заставу № 3716/6/33-00-13 від 02.10.2023 року, до набрання рішенням законної сили.

05 жовтня 2023 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд прийняв ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнив.

Заборонив Західному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків вчиняти будь-які дії та заходи по виконанню (реалізації) податкової вимоги № 0-3300 від 02.10.2023 року та рішення про опис майна у податкову заставу № 3716/6/33-00-13 від 02.10.2023 року - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 300/6829/23.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що шкода, яка може бути завдана позивачу значною мірою перевищує інтереси контролюючого органу, адже, у випадку підтвердження судом правомірності вимоги та рішення, для відновлення інтересів держави відповідачу не потрібно буде докладати значних зусиль та зазнавати втрат, натомість, необхідність повернення погашеного боргу, в подальшому, призведе до значних втрат зі сторони позивача, а ініціювання платником податків процедури стягнення шкоди, завданої протиправними рішеннями/діями посадових осіб контролюючого органу, може призвести до втрат бюджету. Суд вказав, що відповідач уже, фактично, розпочав процедуру стягнення майна, що перебуває у податковій заставі, на користь держави, подавши заяву про зупинення видаткових операцій на рахунках ТзОВ «Галичина - Табак», в порядку статті 283 КАС України (справа № 300/6849/23).

Не погодившись із цією ухвалою суду, її оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати цю ухвалу та відмовити в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що сума податкового боргу, який виник у позивача, є узгодженою в судовому порядку. Також відповідач зазначає, що, на виконання прийнятого рішення про опис майна у податкову заставу, податковий керуючий так і не вчинив жодних дій, оскільки, позивач цьому перешкоджав. Відповідач зазначає, що зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є тимчасовим заходом, який діє до складання акта опису майна у податкову заставу. Відповідач вважає, що, у випадку вжиття заходів забезпечення позову, позивач може реалізувати наявне у нього майно, з метою уникнення його примусової реалізації на користь держави, що завдасть державі великих збитків, зважаючи на суму податкового боргу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Інститут забезпечення позову регламентовано статтями 150-158 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також види та способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

За правилами статті 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Частиною 1, 2 статті 151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено шляхом:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

4) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд звертає увагу на те, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів, необхідних для створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто, покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе, виключно, за наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.

Позивач у заяві зазначає те, що сума грошового зобов`язання в розмірі 24400561,90 грн, що увійшла до податкової вимоги, у випадку її стягнення, в тому числі і за рахунок майна позивача, до вирішення питання щодо правомірності такого нарахування, негативно вплине на господарську діяльність позивача. У випадку не вжиття судом тимчасових обмежувальних заходів, навіть за умови оскарження податкової вимоги та рішення про опис майна в податкову заставу, контролюючий орган в межах повноважень вчинятиме дії з метою погашення податкового боргу на підставі чинної податкової вимоги.

Позивач вважає, шкода, яка може бути завдана позивачу, значною мірою перевищує інтереси контролюючого органу, адже, у випадку підтвердження судом правомірності оскаржуваних вимоги та рішення, для відновлення інтересів держави, відповідачу не треба буде докладати значних зусиль та витрат, натомість, повернення погашеного боргу, в подальшому, призведе до значних втрат зі сторони позивача, а ініціювання позивачем процедури стягнення шкоди, завданої протиправними рішеннями/діями посадових осіб контролюючого органу може призвести до втрат бюджету.

Надаючи оцінку цим твердженням позивача, апеляційний суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Отже, апеляційний суд зазначає, що податкова вимога є фактично вимогою податкового органу, яка звернена до боржника про сплату визначеної у ній суми заборгованості протягом встановленого строку.

У разі несплати визначеної у податковій вимозі суми заборгованості протягом встановленого строку, податковий орган набуває права на подання позовної заяви про стягнення податкового боргу, при цьому спочатку за рахунок коштів, що є на рахунках, а у разі їх недостатності, за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Таким чином, рішення про опис майна у податкову заставу та податкова вимога не є документами на підставі яких стягується податковий борг.

Тому, твердження позивача про те, що позивач може бути позбавлений майна та коштів на основі цих рішень є безпідставним.

Підпункт 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у визначений строк

У силу податкової застави держава (територіальна громада) має право в разі невиконання забезпеченого податковою заставою податкового зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами у порядку, встановленому законом.

Отже, опис майна у податкову заставу не позбавляє позивача автоматично права власності чи користування цим майном.

Всі ці заходи здійснюються податковим органом з метою сплати платником податків грошового зобов`язання.

Тому, апеляційний суд не може визнати слушними твердження позивача про те, що виконання рішення податкового органу про опис майна у податкову заставу спричинить позивачу більшу шкоду, ніж державі.

Таким чином, апеляційний суд встановив відсутність обставин, які вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також апеляційний суд встановив відсутність об`єктивних даних, які б вказувати на те, що, у випадку не вжиття заходів забезпечення позову, ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся, буде не можливий чи ускладнений.

Крім того, апеляційний суд встановив відсутність очевидних ознаки протиправності рішень відповідача, які оскаржує позивач, та очевидних ознак порушення оскарженими рішеннями відповідача прав, свобод чи інтересів позивача.

Зважаючи на наведені вище обставини, апеляційний суд вважає, що у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову необхідно відмовити.

Водночас, як встановлено із мотивувальної частини оскарженої ухвали, суд першої інстанції, не дав оцінку вказаним вище процесуальним нормам та обставинам справи, а тому прийшов до помилкового висновку про те, що вжиття заходів забезпечення позову «…спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що підстави забезпечення позову визначені ст. 150 КАС України, у якій відсутня така підстава забезпечення позову, як «необхідність збереження існуючого становища до розгляду справи по суті».

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи, а, отже, прийняв невірне рішення про задоволення заяви, то це рішення необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, а тому її необхідно задовольнити.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року з питань забезпечення позову у справі № 300/6829/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Галичина-Табак» про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 24.11.2023 року