Справа № 200/5903/23
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року Справа№200/5903/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості з пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати позивачу нарахованої за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року пенсії у сумі 113 915,30 грн;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача заборгованість з пенсії за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року у сумі 113 915,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року по справі № 200/5225/22 відповідач призначив позивачу пенсію з 19 вересня 2022 року.

У вересні 2023 року позивач отримав лише поточну пенсію у розмірі 11 450 грн.

1 вересня 2023 року через веб-портал позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою, в якій просив надати роз`яснення щодо виплати заборгованості з пенсії згідно рішення суду по справі № 200/5225/22 та надати інформацію про виплату пенсії включно з 19 вересня 2022 року.

Листом від 19 вересня 2023 року відповідач повідомив позивачу, що заборгованість з пенсії за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року нарахована в розмірі 113 915,30 грн, проте виплата нарахованих (перерахованих) за рішенням суду сум здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Отже, виплата коштів на виконання Рішення суду здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо виплати йому нарахованої з 19 вересня 2022 року по серпень 2023 року пенсії у загальному розмірі 113 915,30 грн протиправною, а тому просить суд позов задовольнити (а.с. 1-6).

У відзиві на позов Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зазначає про відсутність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог, обґрунтовуючи це наступним.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 7 лютого 2023 року по справі № 200/5225/22 зобов`язане Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 вересня 2022 року і зарахувати до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугою років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи з 21 грудня 2015 року по 3 вересня 2022 року на посаді машиніста-інструктора локомотивних бригад.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 7 лютого 2023 року по справі № 200/5225/22 позивачу призначено пенсію.

Виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій та доплат, надбавок та підвищення до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України. Нарахована сума доплати має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводяться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Заборгованість з пенсії за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року була нарахована в розмірі 113 915,30 грн.

Вказано, що виплата пенсій забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, тому виплата нарахованих за рішенням суду сум пенсій здійснюється коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, бюджетна програма КПКВК 2506090 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду».

Головне управління з 1 квітня 2021 року не отримує коштів за бюджетною програмою КПКВК 2506090.

Також зазначено, що відповідно до Плану доходів та видатків Головного управління на 2023 рік кошти на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду на 2023 рік передбачені в розмірі 51 627.30 тис.грн.

Виплата позивачу нарахованих на виконання судового рішення коштів буде здійснена в порядку черговості в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету (а.с. 34-43).

Ухвалою суду від 23 жовтня 2023 року позов залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків шляхом сплати судового збору у розмірі 52,44 грн (а.с. 23).

24 жовтня 2023 року від позивача надійшла зава про усунення недоліків із наданням до суду квитанції про сплату судового збору у розмірі 53,00 грн (а.с. 27-28).

Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 29).

21 листопада 2023 року від відповідача надійшов відзив на позов (а.с. 34-42).

23 листопада 2023 року від відповідача надійшли додаткові докази у справі (а.с. 43-49).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX«Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 22 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затверджених Законами України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 № 2119, від 21 квітня 2022 року № 2212, від 22 травня 2022 року № 2263, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, від 7 лютого 2023 року № 2915-IX (відповідно), від 2 травня 2023 року № 3057-IX, від 27 липня 2023 року № 3275-IX, від 8 листопада 2023 року № 3429-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Станом на день розгляду справи в Україні продовжує діяти воєнний стан.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_1 від 25 травня 2018 року, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру: АДРЕСА_1 ; є переміщеною особою відповідно до довідки від 18 серпня 2022 року № 3010-, місце проживання як ВПО: АДРЕСА_2 (а.с. 7-9, 12).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 34, 50).

Як встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на виконання Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року по справі № 200/5225/22 позивачу призначено пенсію за вислугу років з 19 вересня 2022 року (а.с. 13-19, 35).

Відповідно до пояснень сторін поточна виплата пенсії за вислугу років позивачу розпочалась з вересня 2023 року; виплата пенсії за період з 19 вересня 2023 року по 31 серпня 2023 року позивачу не здійснена (а.с. 1-6, 10, 34-36).

1 вересня 2023 року позивач через веб-портал до Пенсійного фонду звернувся із заявою (ВЕБ-26002-Ф-С-23-203478), в якій просив надати роз`яснення щодо виплати заборгованості з пенсії (а.с. 10).

Листом від 19 вересня 2023 року (вих. № 31889-31976/З-02/8-2600/23) Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивачу, що заборгованість з пенсії за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року нарахована в розмірі 113 915,30 грн. Виплата пенсій забезпечується за рахунок коштів Держбюджету України, тому виплата нарахованих за рішенням суду сум пенсій здійснюється коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Головним розпорядником коштів, що мають соціальне спрямування, зокрема бюджету Пенсійного фонду України, є Міністерство соціальної політики України, розпорядником нижчого рівня Пенсійний фонд України. Виплата коштів на виконання Рішення суду здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат (а.с. 10).

Не погодившись із не виплатою йому пенсії за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року в розмірі 113 915,30 грн позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлений обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; […] 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; […] 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п. 23 ч. І).

Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у ч. І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 ст. 4 Закону № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерел формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1058-IV дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом № 1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

За приписами ст. 47 Закону № 1058-VI пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Суд зауважує, що право на отримання пенсії є конституційною гарантією. Суми пенсії є власністю позивача, оскільки з його заробітної плати протягом трудової діяльності здійснювалися утримання (страхові внески) з метою подальшої їх виплати у вигляді пенсії при досягненні особою пенсійного віку та набуття страхового трудового стажу.

Відповідно до ст. 46 Закону № 1058-VI нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії; нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження строком з нарахуванням компенсації втрат.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України та підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених у ст.ст. 85, 87 Конституції України. Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією і законами України, актами Президента України.

Згідно з приписами ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, зокрема, забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону;розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади.

Відповідно до ст. 117 Конституції України, Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Аналогічні положення стосовно основних завдань Кабінету Міністрів України також містить у собі ч. 1 ст. 2 Закону України від 27 лютого 2014 року № 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» (далі - Закон № 794-VII), де зазначено, що до основних завдань Кабінету Міністрів України належать, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики, політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; організація і забезпечення провадження зовнішньоекономічної діяльності, митної справи; спрямування та координація роботи міністерств, інших органів виконавчої влади, здійснення контролю за їх діяльністю.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці, зокрема: забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку; забезпечує проведення державної фінансової та податкової політики, сприяє стабільності грошової одиниці України; розробляє та схвалює Бюджетну декларацію, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; приймає рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Отже, нормативно-правові акти, які приймаються Кабінетом Міністрів України, мають відповідати (не суперечити) Конституції та законам України.

Суд зауважує, що жодних змін до Закону № 1058-VI з приводу виплати пенсіонерам заборгованості з пенсії Верховною Радою не вносилось.

Встановлення Кабінетом Міністрів України механізму виплати нарахованих сум пенсій не звільняє Державу в особі уповноваженого органу (Пенсійного фонду України) від обов`язку виконання приписів Закону № 1058-VI та здійснити таку виплату та не може позбавляти особу права на отримання належних їй сум пенсій.

Тривала не сплата особі належних їй пенсійних виплат є втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Також таке втручання повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).

Європейський суд з прав людини у п.п. 16, 17 рішення від 24 листопада 2016 року у справі "ТОВ "Полімерконтейнер" проти України" (Заява N 23620/05) наголосив, що першою і найбільш важливою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання з боку органів державної влади у мирне володіння майном має бути законним (див. рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" [ВП], N 31107/96, п. 58, ЄСПЛ 1999-II). Умова законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах "Хентріх проти Франції", від 22 вересня 1994 року, п. 42, серія A N 296-A, та "Кушоглу проти Болгарії", N 48191/99, п. п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Таким чином, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений саме законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Враховуючи наведене, суд висновує, що належні (законні) правові підстави для не виплати позивачу пенсії на період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року відсутні.

Щодо посилань відповідача на відсутність відповідних бюджетних асигнувань, суд зазначає, що Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Так, відповідно до рішень ЄСПЛ "Кечко проти України" (заява № 63134/00, п.п. 23, 26) та "Ромашов проти України" (заява № 67534/01, п. 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

У справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (п. 23). У п. 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішеннях ЄСПЛ у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (заява № 70297/01) та у справі "Бакалов проти України" (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (п.п. 48 та 40 цих рішень відповідно).

Таким чином, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача про визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати позивачу нарахованої за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року пенсії у сумі 113 915,30 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь позивача заборгованості з пенсії за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року у сумі 113 915,30 грн, суд виходить з такого.

Згідно із ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: […] 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; […] 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; […] 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; […].

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Враховуючи приписи ч. 2 ст. 245 КАС України, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає, що визначений позивачем у позовній заяві спосіб захисту порушеного права є належним та ефективним, а тому позовні вимоги і в цій частині підлягають задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху суд зазначив, що за подання даного позову позивач мав сплатити судовий збір в розмірі 911,32 грн (а.с. 23).

Згідно квитанцій від 18 жовтня 2023 року ID 0353-9872-8441-6194 та від 23 жовтня 2023 року , а також виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, позивач сплатив за подання даного позову у загальному розмірі 911,88 грн (858,88 грн та 53,00 грн відповідно) (а.с.20, 28, 51-52).

Отже, позивачем за подання даного позову зайво сплачено 0,56 грн.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які п і д л я г а ю т ь відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі,

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати останнього зі сплати судового збору у розмірі 911,32 грн.

Щодо помилково сплаченого позивачем судового збору у розмірі 0,56 грн, суд зазначає, що згідно приписів п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» зайво сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду.

Враховуючи наведене вище суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що він має право звернутись до суду із клопотанням про повернення зайво сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) про визнання протиправною бездіяльності та стягнення заборгованості по пенсії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не виплати ОСОБА_1 нарахованої за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року пенсії у сумі 113 915,30 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість з пенсії за період з 19 вересня 2022 року по 31 липня 2023 року у сумі 113 915 (сто тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятнадцять грн) 30 коп.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 911 (дев`ятсот одинадцять) грн 32 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна