Справа № 580/963/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/963/22 Суддя (судді) першої інстанції: Трофімова Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області, Голови комісії з реорганізації Державної фіскальної служби - директора Департаменту фінансово-економічного планування, аналізу та майнових відносин Міністерства фінансів України Якубівського Володимира Леонідовича, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: Державна податкова служба України про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просить суд:

- скасувати наказ Головного управління ДФС у Черкаській області від 20.12.2021 №167-0 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора відділу супроводження в судах податкових спорів за позовами органів ДПС до платників податків управління супроводження судових спорів Головного управління ДПС у Черкаській області (код в );

- стягнути з Головного управління ДФС у Черкаській області (код в ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.01.2022 по день ухвалення рішення судом включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваним наказом ОСОБА_1 неправомірно звільнено з Головного управління ДФС у Черкаській області у зв`язку із припиненням Головного управління ДФС у Черкаській області з повним скороченням посад та чисельності, відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП). Оскаржуваний індивідуальний акт, на переконання позивача, є протиправним, позаяк згідно ч. 2 ст. 40 КзпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу та одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами організації виробництва і праці не запропоновані працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Позивач вважає, що Головне управління ДПС у Черкаській області є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Черкаській області, станом на дату звільнення позивача, протиправно не запропонувало позивачу рівнозначної або іншої вакантної посади, проте на час звільнення позивача була вакантна посада головного державного ревізора-інспектора в юридичному управлінні, що була рівнозначна посаді з якої позивача звільнено та відповідала кваліфікації позивача, у зв`язку із чим Головне управління ДПС у Черкаській області не виконало обов`язку із працевлаштування працівника ліквідованої установи, відтак оскаржуваний наказ належить скасуванню, а позивач поновленню на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на порушення відповідачем процедури звільнення з огляду на те, що Головне управління ДПС у Черкаській області, яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Головного управління ДФС у Черкаській області, не запропонувало позивачеві рівнозначної або іншої вакантної посади, незважаючи на те, що на час звільнення позивача була вакантна посада головного державного ревізора-інспектора в юридичному управлінні, яка була рівнозначна посаді з якої позивача звільнено та відповідала кваліфікації позивача, у зв`язку з чим Головне управління ДПС у Черкаській області не виконало обов`язку з працевлаштування працівника ліквідованої установи, відтак оскаржуваний наказ належить скасуванню, а позивач поновленню на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

За таких обставин колегія суддів, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 04.07.2017 позивач був призначений на посаду головного державного ревізора - інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДФС до платників податків юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області (наказ №281-о від 30.07.2017).

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 05.09.2019 №343-ої «Про звільнення працівників», наказу Головного управління ДПС у Черкаській області від 05.09.2019 №19-о, у зв`язку із реорганізацією Головного управління ДФС у Черкаській області, шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Черкаській області, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», наказу Державної фіскальної служби України від 31.07.2019 № 7-рг «Про реорганізацію головних управлінь ДФС в областях та м. Києві», наказу Державної податкової служби України від 12.07.2019 №17 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів Державної податкової служби України», відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 Закону України від 10.12.2015 №889-VII «Про державну службу», ОСОБА_1 був 05.09.2019 звільнений з Головного управління ДФС у Черкаській області з посади головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДФС до платників податків юридичного управління Головного управління ДФС у Черкаській області та призначений у порядку переведення з Головного управління ДФС у Черкаській області з 06.09.2019 до Головного управління ДПС у Черкаській області на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДПС до платників податків управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Черкаській області, на підставі заяв ОСОБА_1 .

Згідно з наказом Головного управління ДПС у Черкаській області від 17.01.2020 №19-о, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 41 Закону України від 10.12.2015 №889-VIІI «Про державну службу» та пункту 5 статті 36 КЗпП України, ОСОБА_1 був звільнений 20.01.2020 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДПС до платників податків управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Черкаській області у зв`язку з переведенням його на роботу до Головного управління ДФС у Черкаській області (підстава: заява ОСОБА_1 , лист Головного управління ДФС у Черкаській області від 26.12.2019 № 27935/23-00-04-0134).

Згідно з наказом Головного управління ДФС у Черкаській області від 20.01.2020 №3-о, ОСОБА_1 призначений на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДФС до платників податків юридичного управління в порядку переведення з Головного управління ДПС у Черкаській області.

22.01.2020 позивач (в установленому порядку) попереджений про наступне вивільнення з посади головного державного ревізора-інспектора відділу супроводження судових спорів за позовами органів ДФС до платників податків юридичного управління.

Відповідно до наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 23.06.2020 №23-о, у зв`язку із змінами в організаційній структурі та штатному розписі, ОСОБА_1 переведений на посаду головного державного інспектора сектору правового забезпечення.

26.07.2021 позивач попереджений про наступне вивільнення з посади головного державного інспектора сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області відповідно до п.1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Ззгідно з наказом Головного управління ДФС у Черкаській області від 20.12.2021 №167-о, відповідно до підпункту першого пункту першого та пункту четвертого статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII, пункту першого частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України та Закону України від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР «Про відпустки», підпункту 2 пункту 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.01.2021 №1150-ІХ «Про Бюро економічної безпеки України», постанов Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», від 12.05.2021 №510 «Про утворення бюро економічної безпеки України», керуючись підпунктом 4 пункту 21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074 (зі змінами) та на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №761 «Про внесення змін в додаток 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85» та наказів Державної фіскальної служби України «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» від 23.07.2021 № 22-рг у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Черкаській області «Про вивільнення працівників Головного управління ДФС у Черкаській області» від 26.07.2021 №6-рг у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Черкаській області з повним скороченням посад та чисельності, припинено державну службу та звільнено 31.12.2021 ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Черкаській області з повним скороченням посад та чисельності, відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України.

Вважаючи своє звільнення незаконним, позивач звернувся до суду з позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Законом України «Про Бюро економічної безпеки України» зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити ліквідацію ДФС, постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №761 граничну чисельність працівників ДФС скорочено повністю, то у даному випадку мала місце передбачена Законом ліквідація органу, де проходив службу позивач, а не реорганізація. Також, суд зазначив, що для здійснення переведення повинна бути не лише згода державного службовця, а й згода суб`єкта призначення або керівника державної служби до якого переводиться службовець, при цьому положення ст.ст.22, 41 Закону №889-VIII має диспозитивний характер, тобто дана норма не зобов`язує суб`єкта призначення або керівника державної служби переводити державного службовця, а визначає право державного службовця бути переведеним. Суд врахував, що працевлаштування позивача на посаді головного державного інспектора відділу супроводження в судах податкових спорів за позовами органів ДПС до платників податків управління супроводження судових спорів Головного управління ДПС у Черкаській області () неможливе: не було наказу уповноваженої особи органу, прийнятого за наслідками участі позивача у конкурсі на зайняття вакантної посади, або у разі переведення на таку посаду з Головного управління ДПС у Черкаській області () у зв`язку із правонаступництвом у частині функцій, майна та обов`язків Головного управління ДПС у Черкаській області (), що передані Головному управлінню ДПС у Черкаській області () згідно з положенням затвердженим наказом ДПС України від 12.11.2020 №643. Станом на дату звільнення позивач офіційно працював у Головному управлінні ДФС у Черкаській області, правонаступником у іншій частині функцій за Законом №1150-IX яких Головне управління ДПС у Черкаській області () безпосередньо не є, у зв`язку із чим позивач не міг бути призначений на посаду працівника юридичної служби до Головного управління ДПС у Черкаській області () у порядку переведення.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 43 Конституцією України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №889-VIII) державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством. Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (частина 2 статті 1 Закону № 889-VIII). Згідно з частинами 2,3 статті 5 Закону №889-VIII, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 21 Закону № 889-VIII визначено, що вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Згідно з частиною 5 статті 22 Закону №889-VIII (в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87 цього Закону). Згідно з пунктом 1-1 частини 1 статті 87 Закону №889-VIII (в чинній редакції) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, ліквідація державного органу.

Згідно з частиною третьою статті 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною 2 статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 цієї статті встановлюються законом, що регулює їх статус.

Відповідно до частини 6 статті 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу» здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Верховний Суд України в постановах від 04.03.2014 у справі № 21-8а14, від 27.05.2014 у справі № 21-108а14 сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У зв`язку з цим при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Зі змісту попередження про наступне звільнення за п.1-1 ч.1 ст.87 Закону №889 (том а.с.138) не йдеться про пропозиції вакантних посад - на відміну від попередження про реорганізацію про наступне вивільнення від 22.01.2020 за п.1 ч.1 ст.87 Закону №889 (том 1 а.с.21)

Згідно з постановою Кабінету міністрів України від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» було постановлено: 1. Утворити Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. 2. Установити, що: Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок); Державна митна служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну митну політику, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування митного законодавства; Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності; забезпечення діяльності Державної податкової служби та Державної митної служби у 2018 та 2019 роках здійснюватиметься в межах видатків, передбачених Державній фіскальній службі; Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Державна фіскальна служба до часу утворення центральних органів виконавчої влади, зазначених у цьому пункті, має повний доступ до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків, інших реєстрів, банків і баз даних, ведення яких покладено законодавством на Державну податкову службу та Державну митну службу.

За розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 682-р «Питання Державної податкової служби» вирішено погодитися з пропозицією Міністерства фінансів щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» щодо функцій і повноважень Державної фіскальної служби, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно з постановою Кабінету міністрів України від 19.06.2019 № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» було вирішено: 1. Утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1. 2. Реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. 3. Установити, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. 4. Визначити територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності. Згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 визначено Перелік територіальних органів Державної податкової служби, що утворюються зокрема Головне управління ДПС у Черкаській області (). Відповідно до додатку 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 передбачений Перелік територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються зокрема Головне управління ДФС у Черкаській області реорганізовано шляхом приєднання до Головного управління ДПС у Черкаській області.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Головне управління ДФС у Черкаській області (ідентифікаційний код 39392109), станом на дату виникнення спірних правовідносин, як юридична особа перебуває у стані припинення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби» вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком, зокрема Головне управління ДПС у Черкаській області ().

На виконання постанови КМУ наказом ДПС України від 12.11.2020 №643 затверджено Положення про територіальні органи ДПС, зокрема Положення про Головне управління ДПС у Черкаській області. Згідно з положенням Головне управління ДПС у Черкаській області є правонаступником майна та обов`язків Головного управління ДПС у Черкаській області (). Відповідно до завдань, звертається до суду у випадках передбачених законом, забезпечує самопредставництво ДПС та Головного управління ДПС у Черкаській області у судах. Головне управління ДПС у Черкаській області є контролюючим органом, органом стягнення. Головне управління ДПС у Черкаській області утворюється без статусу юридичної особи та є органом державної влади, має окремий баланс, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування та є розпорядником бюджетних коштів. Відповідно до наказу Державної податкової служби України від 24.12.2020 №755 з 01.01.2021 розпочато здійснення територіальними органами ДПС утвореними, як відокремленими підрозділами повноважень та функцій територіальних органів ДПС, що ліквідовуються.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 30.09.2020 до Реєстру внесений запис про створення відокремленого підрозділу - Головного управління ДПС у Черкаській області ().

Відповідно до відомостей Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДПС у Черкаській області () 15.07.2021 припинене, про що здійснений запис: 015019251.

Конституційний Суд України, розглядаючи питання захисту трудових прав громадян, зазначав, що: держава, забезпечуючи стабільність трудових правовідносин, здійснює їх нормативне регулювання з метою створення справедливих, безпечних і сприятливих для життя і здоров`я умов праці, підвищення її продуктивності, гарантування рівності прав та можливостей кожного працівника, збереження його працездатності, трудового довголіття, захисту на випадок безробіття; законодавча діяльність у сфері регулювання праці, зокрема щодо умов та порядку припинення трудових правовідносин, має відповідати нормам і принципам, визначеним у Конституції України, а також узгоджуватися із міжнародними зобов`язаннями, що випливають з участі України у діяльності міжнародних організацій (абзац шостий пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Перший сенат) від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019); зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права; вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці (абзац перший підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 04.09.2019 № 6-р(II)/2019).

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року (далі - Конвенція №158), що поширюється на всі галузі економічної діяльності та на всіх осіб, які працюють за наймом (пункт 1 статті 2) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби (стаття 4).

Невід`ємним елементом реалізації конституційного права на працю є забезпечення державою належних гарантій від незаконного звільнення. Звільнення може вважатись таким, що відповідає припису частини шостої статті 43 Конституції України, якщо воно здійснено на підставі закону, норми якого відповідають вимогам верховенства права, потреба звільнення спрямована на досягнення правомірної (легітимної) мети, а застосовані під час звільнення особи заходи є домірними (пропорційними).

Так, 25.03.2021 набрав чинності Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 №1150-IX (далі - Закон №1150-IX).

Згідно з ч.2 п.10 Розділу 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1150-IX доручено Кабінету Міністрів України не пізніше шести місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію Державної фіскальної служби України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» було затверджено граничну чисельність працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади згідно з додатком 1, зокрема й Державної фіскальної служби України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №761 були внесені зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» із виключенням позиції: ДФС 4604.

Оскільки Законом України «Про Бюро економічної безпеки України» зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити ліквідацію ДФС, постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №761 граничну чисельність працівників ДФС скорочено повністю, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку мало місце передбачена Законом ліквідація органу, де проходив службу позивач, а не реорганізація, як стверджує апелянт.

Відповідно до ст. 87 Закону №889-VIII та статті 49-2 КЗпП України, обов`язок суб`єкта призначення або керівника державної служби запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, виникає у роботодавця виключно у разі здійснення реорганізаційних змін у органі (скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади), проте позивач звільнений у зв`язку із ліквідацією органу.

Аналіз положень Закону №889-VIII та КЗпП України вказує на те, що у разі ліквідації органу у роботодавця не виникає обов`язку надання пропозиції працівнику обіймати іншу рівнозначну посаду державної служби або нижчу.

Враховуючи, що позивача звільнено з посади державної служби відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (ліквідація державного органу), колегія суддів дійшла висновку, що у Головного управління ДПС у Черкаській області () як органу, що став правонаступником частини функцій Головного управління ДПС у Черкаській області () не виникає обов`язку пропонувати позивачеві посаду, позаяк на момент створення юридичної особи (), позивач не перебував у трудових відносинах з роботодавцем - Головним правлінням ДПС у Черкаській області (), а проходив службу за власною заявою, нескасованим наказом у Головному управлінні ДФС у Черкаській області на посаді головного державного інспектора сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області (наказу Головного управління ДФС у Черкаській області від 23.06.2020 №23-о).

Відповідно до ч.3 ст. 87 Закону №889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та/або 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.07.2021 позивач попереджений про наступне звільнення з посади головного державного інспектора сектору правового забезпечення Головного управління ДФС у Черкаській області відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що Головним управлінням ДФС у Черкаській області дотримано процедуру звільнення позивача, встановлену ч.3 ст. 87 Закону №889-VIII, у зв`язку із переданими функціями і повноваженнями до БЕБ за Законом №1150-IX.

Колегія суддів враховує, що зміст постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 вказує на те, що повноваження Державної фіскальної служби унаслідок її реорганізації було поділено, здійснення повноважень та виконання функції визначено здійснювати до утворення відповідних органів: Державної податкової служби (повноваження та функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску; центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

З утворенням Головного управління ДПС у Черкаській області () повноваження та функції Головного управління ДФС у Черкаській області у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску було передано Головного управління ДПС у Черкаській області (). Функції та обов`язки щодо забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України залишено за Головним управлінням ДФС у Черкаській області до утворення центрального органу виконавчої влади (25.03.2021 набрав чинності Закон №1150-IX).

Колегія суддів враховує, що позивач станом на дату звільнення проходив службу у органі та виконував посадові обов`язки із правового забезпечення органу, який ліквідовується (мав функції та обов`язки щодо забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що не належать до сфери повноважень органів ДПС, позаяк утворене БЕБ), у зв`язку із чим доводи апелянта щодо його перебування у трудових відносинах з юридичною особою, яка була наділена адміністративною та контролюючою компетенцією, номенклатура посади позивача відповідала завданням та функціям, які на той час виконувало ГУ ДПС у Черкаській області () відповідно до Податкового кодексу України, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Також, колегія суддів зазначає, що повноваження органу, де проходив службу позивач на момент звільнення, передані до Бюро економічної безпеки України у складі якого створено територіальні управління. Відповідно до ст. 19 Закону №1150-IX до працівників Бюро економічної безпеки України належать особи, які є гласними і негласними штатними працівниками, з числа осіб, які мають спеціальні звання, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір з Бюро економічної безпеки України. На службу до Бюро економічної безпеки України приймаються на конкурсній основі в добровільному порядку громадяни України, які здатні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки, тому виконання позивачем обов`язків державної служби у органі, до якого перейшли функції ліквідованого органу, можливе за наслідками проходження позивачем конкурсу на заміщення вакантної посади.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що відповідач належним чином довів суду правомірність звільнення позивачки відповідно до вимог законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо посилання позивача на те, що вона піклувалась про родину, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, позивач, як працівник поліції зобов`язаний піклуватися та підтримувати та надавати допомогу громадян, які перебували в місті, а не обмежуватися власною сім`єю.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Частиною 1 ст. 242 КАС України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан

Повний текст постанови складено 24.11.2023.