Справа № 335/11222/23
Суддя: Апаллонова Ю. В.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Анісімової А.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників процесу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника Вакуленко Дмитра Олександровича до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року адвокат Вакуленко Д.О. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Свої вимоги мотивує тим, що 05 листопада 2023 року інспектором взводу № 2 роти №1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізької області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Пономаренко Віталієм Миколайовичем було винесено постанову (серія БАБ № 733662) про притягнення ОСОБА_1 як фізичної особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 та ч. 3 статті 140 Кодексу про адміністративне правопорушення України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00гривень.

Підставою для прийняття працівником відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції в Запорізької області у відношенні ОСОБА_1 вище зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу слугувало наступне:

05.11.2023 року о 15-10год. в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 здійснював дорожні роботи на тротуарі по заміні асфальтобетонного покриття без схеми ОДР, погодженої з відповідними органами Національної поліції, та не позначивши місце проведення робіт відповідними дорожніми знаками та дорожніми огородженнями, чим порушено п. 1.5, 32.1 Правил дорожнього руху, ДСТУ 8749, 4100, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух».

Працівником Управління патрульної поліції в Запорізької області постанова про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАБ № 733662 від 05.11.2023р.) за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 140 Кодексу України про адміністративне правопорушення, була складена у відношенні позивача як фізичної особи.

Крім того в зазначеній постанові про накладення адміністративного стягнення працівник Управління патрульної поліції в Запорізької області зазначив, що позивачем було допущено порушення вимог п. 32.1 Правил дорожнього руху.

Таким чином проведення у встановленому порядку процедури погодження проведення будь-яких дорожніх робіт по вулиці Гагаріна в місті Запоріжжя з уповноваженим підрозділом Національної поліції України повинно проводитися виключно директором ТОВ «РЕМШЛЯХБУД».

З огляду на це слід дійти до цілком правомірного висновку про те, що в даному випадку належним суб`єктом адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення повинен бути виключно директор ТОВ «РЕМШЛЯХБУД», оскільки безпосередньо ним не було забезпечено проведення у встановленому порядку процедури погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції України проведення будь-яких дорожніх робіт по вулиці Гагаріна в місті Запоріжжя.

Позивач працює на ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» на посаді машиніста укладальника асфальтобетону. В його обов`язки як працівника підприємства не входить проведення у встановленому порядку процедури погодження проведення будь-яких дорожніх робіт на автомобільних дорогах, вулицях в місті Запоріжжя з уповноваженим підрозділом Національної поліції України.

Вище зазначене підтверджується його посадовою інструкцією як працівника Товариства (завірена належним чином копія зазначеного документу додається).

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань директором ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» є Кірков Олександр Федорович.

Враховуючи це вважає, що працівник Управління патрульної поліції в Запорізької області при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАБ № 733662 від 05.11.2023р.) в порушення вимог Кодексу Україн про адміністративні правопорушення не спромігся чітко встановити особу, винну в вчиненні адміністративного правопорушення, визначеного положеннями ч. 2 ст. 140 КУпАП.

А притягнення позивача за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідно до оскаржуваної в судовому порядку постанови вважає повністю неправомірним та необґрунтованим.

Працівник Управління патрульної поліції в Запорізькій області при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАБ № 733662 від 05.11.2023р.) не забезпечив відображення інформації про те, які саме нормативи щодо обладнання місця провадження робіт по вулиці Гагаріна в місті Запоріжжя позивачем було порушено.

Працівник Управління патрульної поліції в Запорізькій області в оскаржуваній в судовому порядку постанові зазначив лише про те, що гр. ОСОБА_1 не було позначено місце проведення робіт по вулиці Гагаріна в місті Запоріжжі відповідними дорожніми знаками та дорожніми огородженнями.

Вважає, що працівник Управління патрульної поліції в Запорізькій області при винесенні оскаржуваної в судовому порядку постанови дійшов до помилкового висновку про те, що саме Позивачем не було огороджено місце проведення робіт по вулиці Гагаріна в місті Запоріжжі відповідними дорожніми знаками та дорожніми огородженнями, оскільки незрозуміло на підставі чого та яких документів працівник суб`єкта владних повноважень дійшов до висновку про те, що саме Позивачем не було огороджено місце проведення робіт належним чином.

В оскаржуваній в судовому порядку постанові працівник Управління патрульної поліції в Запорізькій області зазначив, що позивачем було порушено пункт 1.5 Правил дорожнього руху.

Пунктом 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. за № 1306 передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Слід наголосити на тому, що працівником Управління патрульної поліції в Запорізькій області в оскаржуваній в судовому порядку постанові не було зазначено, в чому проявилася небезпека чи перешкода для руху, загроза чи матеріальні збитки.

Працівник Управління патрульної поліції в Запорізькій області в оскаржуваній в судовому порядку постанові вказує, що позивачем порушені нормативи обладнання проведення робіт, в той же час не зазначаючи, які саме нормативи, не зазначаючи конкретні пункти нормативних актів, посилаючись при цьому на ДСТУ 8749:2017 «Безпека дорожнього руху. Огородження та організація дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт» та ДСТУ 4100:2021 «Безпека дорожнього руху. Знаки дорожні. Загальні технічні умови. Правила застосування».

Такий підхід на думку позивача порушує принцип правової визначеності, коли особа, яка притягається до відповідальності, має знати, які саме нормативні положення порушені внаслідок її дій або бездіяльності.

Наголошує на тому, що огородження місце проведення дорожніх робіт в місті Запоріжжя по вулиці Гагаріна засобами регулювання дорожнього руху здійснювалося взагалі іншими працівниками ТОВ «РЕМШЛЯХБУД», оскільки зазначеним підприємством за вказаною адресою проводилися дорожні роботи на підставі Договору № 68 від 26.07.2023р., укладеного з Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради.

З урахуванням вище викладеного працівник Управління патрульної поліції в Запорізькій області при винесенні оскаржуваної в судовому порядку постанови не пересвідчився у встановленому порядку хто саме з працівників ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» займався огородженням місця проведення дорожніх робіт тротуару в місті Запоріжжя по вулиці Гагаріна засобами регулювання дорожнього руху.

Вважає, що працівник Управління патрульної поліції в Запорізької області при винесенні постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАБ № 733662 від 05.11.2023р.) не забезпечив належним чином розкриття об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, визначеного положеннями ч. 3 ст. 140 КУпАП, що в свою чергу ставить під сумнів законність та правомірність зазначеної постанови.

Посилаючись на зазначене, у позові просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАБ № 733662 від 05.11.2023 року) за ч.2 та ч. 3 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 510,00 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 витрати з проведення оплати судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 536,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

22.11.2023 року на адресу суду надійшов відзив від Управління патрульної поліції в Запорізькій області в якому представник відповідача зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

05.11.2023р. під час несення служби у Запорізькій області, інспектором управління патрульної поліції в Запорізькій області було виявлено адміністративне правопорушення.

Оскільки правопорушення мало місце, а відповідно до ст. 19 Конституції України - Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.32.1.(а) ПДР України з органами Національної поліції узгоджуються розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламо носіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій. вимог техніки безпеки та із забезпеченням видимості дорожніх знаків, світлофорів, перехресть, пішохідних переходів, зупинок транспорту загального користування. Забороняється розміщувати тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності: без дотримання вимог ДБН В.2.3-4:2015 'Автомобільні дороги. Частина І. Проектування. Частина ІІ. Будівництво" ,ДБН В.2.3-5:2018 ".

Виходячи зі змісту ч. 2 ст.140 КУПАП, діючим законодавством, передбачена адміністративна відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 140 КУПАП, діючим законодавством передбачена адміністративна відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів .

Під час несення служби 05.11.2023, за адресою: м. Запоріжжя, по вул. Гагаріна, біля буд. 4, було виявлено, що ОСОБА_1 , здійснював дорожні роботи на пішохідному тротуарі по заміні асфальтобетонного покриття без схеми ОДР, погодженої з відповідними органами Національної поліції та не позначивши місце проведення робіт відповідними дорожніми знаками та дорожнім огородженням, чим порушив вимоги п.1.5, 32.1 ПДР України, ДСТУ 8749, 4100, ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух», що підтверджується фотокартками, доданими до матеріалів справи.

В наступному, в ході розгляду справи, було роз`яснено та дотримано права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, згідно ст. 63 Конституції України та ст.268 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Позивач будь-яких клопотань не заявляв.

Ознайомившись з вказаною заявою та доданими до неї документами, з заявленим розміром понесених позивачами витрат на правову допомогу у розмірі 5000 грн., категорично не погоджується.

За приписами ч. 7 ст. 134 КАС України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Використовуючи законне право на подання даного клопотання та виконуючи обов`язок доведення нашою стороною не співмірності, вважаємо вказану суму неспіввісною до даної справи та такою, що не відповідає іншим істотним обставинам, з огляду на наступне.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та ішпі істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час ( стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно до п. 1 ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Предметом позову у цій справі є оскарження постанови серії· БАБ №733662 від 05.11.2023, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2, ч.3 ст. 140 КУпАП та накладеного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, тобто ця справа є справою незначної складності, і розглядається за правилами ст. 286 КАС України, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу 5000 (п`ять тисяч) гривень, що майже у 10 разів перевищує ціну позову.

Відтак, заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5000 грн, є неспівмірним відносно даної категорії справ.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.

Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За загальними правилами ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.

При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За визначенням, наведеним у ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Диспозицією ч.2 ст. 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування

Диспозицією ч.3 ст.140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

Згідно до п. 1.5 Правил дорожнього руху, яким передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Пунктом 32.1 Правил дорожнього руху визначено, що з органами Національної поліції узгоджуються :а)розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків ,павільйонів рекламо носіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій; б)умови та порядок руху колон у складі більш як п`яти механічних транспортних засобів; в) порядок буксирування двох і більше транспортних засобів. З органами Національної поліції узгоджуються також інші питання забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені законодавчими актами.

Законом України «Про автомобільні дороги» надано визначення таких понять, як автомобіль на дорога -лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів та вулиця- автомобільна дорога, призначена для руху транспорту і пішоходів, прокладання наземних і підземних інженерних мереж у межах населених пунктів.

Стаття 18 вказаного закону встановлено, що складовими вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: проїзна частина вулиць і доріг, трамвайне полотно, дорожнє покриття, штучні споруди, споруди дорожнього водовідводу, технічні засоби організації дорожнього руху, зупинки міського транспорту, стоянки таксі, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, зелені насадження, наземні та підземні мережі, майданчики для паркування.

Межі вулиці за її шириною визначаються „червоними лініями. Розташування будь-яких об`єктів, будівель, споруд або їх частин у межах „червоних ліній вулиці не допускається (ч. 2 ст. 18 закону).

Як встановлено судом 05 листопада 2023 року інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 3 Управління патрульної поліції в Запорізької області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Пономаренко Віталієм Миколайовичем було винесено постанову (серія БАБ № 733662) про притягнення ОСОБА_1 як фізичної особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 та ч. 3 статті 140 Кодексу про адміністративне правопорушення України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00гривень.

Зміст оскаржуваної постанови є частково нечитабельним, у такій чітко не вказано на підставі чого ОСОБА_1 повинен нести відповідальність за ст.140 КУпАП. Не вказано яким актом (документом) на нього покладені такі обов`язки. Прочитати відповідну інформацію з самої постанови не є можливим, як і розібрати суть вчиненого адміністративного правопорушення, обставини розгляду справи та пункти нормативно-правового акту, який порушено. Таким чином, незрозумілим є те, які саме вимоги ч.2,3 ст. 140 КУпАП позивач порушив на думку працівника поліції.

З тієї частини постанови, зміст якої можливо прочитати, встановлено, що у постанові зазначено, що 05.11.2023 року о 15-10 годині в місті Запоріжжя, ОСОБА_1 здійснював роботи, не було огороджено місце проведення робіт, чим порушив п.1.5, 32.1 Правил дорожнього руху, ДСТУ8749,4100.

Для підтвердження порушення вказаного у оскаржуваній постанові відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати, зокрема, фото чи відеозапис події на якому чітко вбачався би факт правопорушення саме ОСОБА_1 , чи пояснення очевидців даного правопорушення. Проте, належних доказів, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ,ч.3 ст.140 КУпАП суду не надано.

Долучені до матеріалів справи фотознімки тротуару, не може бути визнаний судом належним доказом, бо він не містить інформації щодо часу та місця фотозйомки. Більш того, з вказаних фотознімків можливо встановити наявність позначення місця проведення робіт дорожнім огородженням, дорожними конусами пересувними знаками- сигналізаторами небезпеки, тимчасовим технiчним засобом органiзацiї безпеки дорожнього руху, призначеним для позначення НОМЕР_1 безпосереднього виконання дорожнiх i аварiйних робiт, а також мiсця проведення робiт на дiючих дорогах, вулицях, а в оспорюваній постанові відсутня інформація про те, які саме нормативи щодо обладнання місця провадження робіт по вулиці Гагаріна в місті Запоріжжя саме позивачем було порушено. Відсутня така інформація і на відео, долученому до відзиву. Із вказаних доказів незрозуміло на підставі чого та яких документів працівник поліції дійшов до висновку про те, що саме Позивачем не було огороджено місце проведення робіт належним чином. При цьому з вказаного відео вбачається, що постанови були складені на декількох осіб, і що схему організації дорожнього руху пропонувалося надати начальнику - відповідальний ОСОБА_2 , а не позивачу. Під час відеозапису взагалі не є зрозумілим, хто із присутніх чоловіків є ОСОБА_1 , а працівник поліції не називає прізвище особи, щодо якої складається постанова, при тому що одночасно складається декілька постанов.

Зі змісту тієї частини тексту постанови, яку можливо прочитати, встановлено, що у постанові відсутні відомості про те, у чому проявилася небезпека чи перешкода для руху, загроза життю або здоров`ю громадян, завдання матеріальних збитків, тобто порушення п.1,5 ПДР.

Крім того, пунктом 3 розділу II Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395від 07.11.2015 (зареєстровано в Мінюсті України 10.11.2015 за № 1408/27853) затверджено передбачено, що при складанні постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.ч. 1-3 ст. 140 КУпАП (коли протокол не складається), до них необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.

Таким чином, доказом скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 -3 ст. 140 КУпАП, є акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.

Разом з цим, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само не усунення після закінчення робіт перешкод і не приведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів, тобто порушення вимог ч. 3 ст. 140 КУпАП ,вчинення якого йому інкримінується .

Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідною схемою відповідачем суду надані не були.

Більш того, позивач працює на ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» на посаді машиніста укладальника асфальтобетону. В його обов`язки як працівника підприємства не входить проведення у встановленому порядку процедури погодження проведення будь-яких дорожніх робіт на автомобільних дорогах, вулицях в місті Запоріжжя з уповноваженим підрозділом Національної поліції України. Вище зазначене підтверджується його посадовою інструкцією як працівника Товариства, а тому відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 є суб`єктом адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 140 Кодексу України.

До того ж, відповідачем не доведено жодним доказом відсутності факту узгодження проведення зазначених ремонтних робіт.

Вказані факти свідчать про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірності прийнятої ним постанови.

Отже, відповідачем не наведено та не надано доказів, того що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.2,3 ст. 140 КУпАП.

Інспектор УПП в Запорізькій області в постанові вказує, що позивачем порушені нормативи обладнання проведення робіт, в той же час не зазначаючи, які саме нормативи, не зазначаючи конкретні пункти нормативних актів, вказавши лише ДСТУ та його номер.

Такий підхід порушує принцип правової визначеності, коли особа, яка притягається до відповідальності має знати, які саме нормативні положення порушені внаслідок її дій або бездіяльності.

Інші належні докази на підтвердження наведених в постанові про адміністративне правопорушення обставин сторонами не подані, в матеріалах справи відсутні.

За наведених вище обставин, суд констатує, що на підтвердження скоєння адміністративного правопорушення позивачем відповідачем не надано та не зібрано належних та допустимих доказів, для до ведення його вини у порушенні Правил дорожнього руху та правомірності винесення поліцейським спірної постанови.

Суд зазначає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може бути доказом вчинення особою правопорушення. Вона є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому має передувати фіксування цього правопорушення. Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Сама по собі постанова про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за адмінправопорушення, передбачене ч.2,3 ст. 140 КУпАП, не дає підстав стверджувати про порушення позивачем Правил дорожнього руху України в той день та час, оскільки зазначені обставини не знайшли підтвердження під час розгляду справи.

Отже, суд дійшов висновку, що постанова винесена без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи.

Крім того, відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення в той час, як у ст. 62 Конституції України зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, адже відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, відповідачем не доведено в установленому порядку факт скоєння позивачем правопорушення, про яке зазначено в оскаржуваній постанові, що свідчить про необґрунтованість постанови про накладення адміністративного стягнення через відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2, 3 ст. 140 КУпАП.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В даному випадку належним захистом порушеного права позивача є скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду із цією позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 536,80 грн., за подання позовної заяви.

Представник позивача у позовній заяві також просив суд стягнути на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн., які поніс позивач у зв`язку із розглядом цієї справи.

До позовної заяви представником позивача надано ордер на надання правової допомоги АР 1148605 на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 24.10.2023 року, додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 24.10.2023 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 001310. Відповідно до Додатку до договору про надання правової допомоги вартість обчислюється з врахуванням погодинної оплати роботи Виконавця у розмірі 1000,00 грн. за 1 годину його роботи. Вартість правової допомоги в Орджонікідзевському районному суді попередньо складає 5000,00 грн. та за домовленістю сторін може бути збільшена .

За правилами частини першої статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем під час звернення до суду надавався орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу, вони становили 5000,00 грн.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження розміру витрат, які позивач має понести на оплату послуг адвоката, представником позивача надано суду фотокопії договору про надання правової допомоги від 18.09.2023, укладеного між позивачем та АБ «Вакуленко» з додатком, в якому визначено попередній розмір гонорару в розмірі 5000,00 грн.

Частиною 6 ст. 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У поданому до суду відзиві відповідач заперечує проти стягнення з нього понесених позивачем витрат, посилаючись на те, що розмір витрат позивача на оплату послуг адвоката є неспівмірним зі складністю справи та наданих адвокатом послуг.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На переконання суду, вартість наданих представником позивача послуг є завищеною з огляду на обсяг наданих позивачеві адвокатом послуг та їх складність.

З урахуванням вищевикладеного, витрати позивача на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, підлягають зменшенню до 1000,00 грн.

На переконання суду саме такий розмір судових витрат на правничу допомогу є обґрунтованими, об`єктивними і справедливим у даній справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5,7,8, 9, 72-78, 241-246, 286, 293 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника Вакуленко Дмитра Олександровича до Управління патрульної поліції в Запорізькій області, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не у автоматичному режимі серії БАД №733662 від 05.11.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2, 3 ст.140КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Федора Ернста, 3 ) на користь ОСОБА_1 , суму сплаченого судового збору в розмірі 536 грн. 80 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Третього адміністративного апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 27.11.2023 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова