Справа № 420/28045/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Завальнюка І.В.,

при секретарі Гоменюка Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку особливого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - УПП у Львівській області, про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Доброскок Миколи Олександровича від 03 жовтня 2023 року ВП № 72936133 про відкриття виконавчого провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08.07.2023 працівниками Управління патрульної поліції м. Львова стосовно позивача було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від, серія ЕАС № 7297950. З даною постановою позивач не погодився, одразу ж повідомив працівників поліції про те, що має намір її оскаржити в судовому порядку. Відповідно до прийнятого рішення по даній постанові на позивача накладено штраф у розмірі 255 грн. 12.07.2023 позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про оскарження даної постанови (справа №947/22353/23). Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18.09.2023 року відкрито провадження у справі. Між тим, 03.10.2023 року ввечері через сповіщення у мобільному банкінгу позивач дізнався, що в рамках виконавчого провадження ВП 72936133 на його банківські рахунки було накладено арешт на суму 930 грн, сума штрафу до стягнення 510 грн. Того ж вечора, в додаток «Дія» також надійшло сповіщення про те, що 03.10.2023 стосовно позивача було відкрите виконавче провадження ВП 72936133. 04.10.2023 позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив закрити виконавче провадження, як таке, що відкрите незаконно (передчасно), проте відповіді не отримав, а виконавче провадження наразі відображається як відкрите. Зазначене змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх прав. Зокрема, позивач вважає, що сума штрафу 255 грн, законодавство надає можливість оплатити таку суму впродовж 10 днів, а в разі виникнення спору 15 днів після закінчення спору (ст. 307 КУпАП), даний строк ще не вийшов. Також виконавче провадження відкривається після того, як боржник у добровільному порядку у визначений законом строк не сплатив ні 255 ні 510 грн, лише після цього відкривається виконавче провадження. Також у позивача є сумнів стосовно законності стягувача, адже під час розгляду справи щодо оскарження постанови судом по справі №947/22353/23 встановлено, що УПП у м. Львові не є належним відповідачем, належним відповідачем у справі може бути лише Департамент патрульної поліції Національної поліції України, а не УПП у м. Львові.

Ухвалою судді від 08.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; заучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, УПП у Львівській області. Призначено по справі судове засідання.

20.10.2023 до суду від Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відповідно до виконавчого документу, а саме постанови ЕАС № 7297950, дата набрання чинності 08.07.2023. Отже 03.10.2023 державним виконавцем Відділу на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону № 1401-VIII винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72936133 з примусового виконання постанови ЕАС № 7297950, виданої УПП у Львівській області про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 510 грн. Станом на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, 03.10.2023, державний виконавець не володів інформацією щодо неможливості виконання виконавчого документу, інформацією про будь-які оскарження виконавчого документу, підстав для прийняття рішення про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання у державного виконавця не було. Відтак, станом на 03.10.2023, приймаючи до виконання виконавчий документ, державним виконавцем не встановленої жодної із передбачених ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII підстав, за яких виконавчий документу повертається стягувачу. У зв`язку із цим, встановивши, що виконавчий документ відповідав вимогам, які висуваються до нього Законом № 1404-VIII, державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеної постанови. Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження № 72936133 від 03.10.2023 винесена державним виконавцем на підставі, межах повноважень та у спосіб, передбачений Законом № 1404-VIII, а тому є законною.

21.11.2023 до суду від третьої особи УПП у Львівській області надійшли пояснення щодо адміністративного позову, згідно з якими 08.07.2023 відносно позивача була винесена Постанова за вчинення адміністративного правопорушення. Позивач отримав постанову на місці вчинення правопорушення, про поставив свій підпис у ній. Провадження у справі про скасування постанови відкрито 18.09.2023, відповідно ухвали Київського районного суду міста Одеси про відкриття провадження у справі у справі № 947/22353/23. Відповідно до довідки від 20.11.2023 інспектора відділу адміністративної практики Управління капітана поліції Ігора Марутяка, встановлено, що станом на 12.09.2023 року інформація щодо сплати постанови відносно позивача до Управління не надходила. 12.09.2023 року дана постанова від 08.07.2023 була направлена до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) для виконання. Поліцейськими Управлінням до позивача застосовано адміністративне стягнення передбачене за ч.1 ст.127 КУпАП у вигляді штрафу у сумі 255 гривень, яке застосовано в чіткій відповідності букві закону.

21.11.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою законодавство України, а саме ст. 307 КУпАП дозволяє йому впродовж 15 днів після завершення спору, навіть не на його користь, набрання законної сили судовим рішенням по справі № 947/22353/23 та після вручення цього рішення, надає мені можливість оплатити штраф у розмірі 255 грн. Лише після спливу цього терміну сума штрафу становить 510 грн і лише після цього відкривається виконавче провадження про примусове стягнення.

До суду з`явився позивач, який позовні вимоги із викладених вище підстав підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов.

Інші учасники справи до суду не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином та їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08.07.2023 відносно ОСОБА_1 була винесена постанова серії ЕАС № 7297950 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення, поліцейським роти №2 батальйону №4 Управління капралом поліції Фот Соломією Богданівною.

Згідно постанови від 08.07.2023 серії ЕАС № 7297950, ОСОБА_1 08 липня 2023 року приблизно о 04 год. 54 хв. у м. Львові, вул. Залізнична, 8 переходив регульований пішохідний перехід на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив п. 4.9 Правил дорожнього руху України. Позивач отримав постанову на місці вчинення правопорушення, про що поставив свій підпис у ній.

12.07.2023 ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом про оскарження постанови від 08.07.2023 серії ЕАС № 7297950 (18.09.2023 відкрито провадження по справі № 947/22353/23 (судове провадження триває, рішення не прийнято)).

Відповідно до довідки від 20.11.2023 інспектора відділу адміністративної практики Управління капітана поліції Ігора Марутяка, станом на 12.09.2023 інформація щодо сплати постанови від 08.07.2023 серії ЕАС № 7297950 до Управління не надходила, у зв`язку із чим 12.09.2023 дана постанова направлена до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства Юстиції ( м. Одеса) для виконання за вих. № 6919ВС від 12.09.2023.

03.10.2023 державним виконавцем Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Доброскок М.О. відкрито виконавче провадження № 72936133 з примусового виконання постанови УПП у Львівській області від 08.07.2023 серії ЕАС № 7297950.

Цього ж дня ОСОБА_1 через сповіщення у мобільному банкінгу дізнався, що в рамках виконавчого провадження ВП 72936133 на його банківські рахунки було накладено арешт на суму 930 грн. Також в додаток Дія позивачу надійшло сповіщення про те, що 03.10.2023 стосовно ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження ВП 72936133.

04.10.2023 позивач звернувся із заявою до відповідача, в якій просив закрити виконавче провадження, та, не отримавши відповіді, звернувся за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016.

Пунктом 6 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Таким чином, примусове виконання постанови державного виконавця розпочалося прийняттям державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 289, 291, 299 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Згідно з ст.ст. 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу.

Таким чином, у відповідності до вищезазначених норм КУпАП, постанова УПП у Львівській області від 08.07.2023 набрала законної сили у день її вручення правопорушнику, тобто 08.07.2023 та підлягає примусовому виконанню з моменту її винесення.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

Вирішуючи спір, суд враховує, що постанова УПП у Львівській області від 08.07.2023 серії ЕАС № 7297950, яка надійшла до Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), відповідала вимогам виконавчого документа у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, містила назву і дату видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посаду посадової особи, яка його видала; найменування боржника, його місцезнаходження, дату народження боржника; дату набрання постанови законної сили; строк пред`явлення постанови до виконання, у відповідача не було підстав для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, при винесенні оскаржуваної постанови державний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження» та правомірно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

У зв`язку із цим, встановивши, що виконавчий документ відповідав вимогам, які висуваються до нього Законом № 1404-VIII, державним виконавцем правомірно відкрито виконавче провадження з виконання вищезазначеної постанови.

Поряд із тим, суд роз`яснює позивачу, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову, підставою для його застосування є оскарження позивачем виконавчого документа.

Законодавець визначив, що саме по собі оскарження виконавчого документа не має автоматичного наслідку у вигляді зупинення вчинення виконавчих дій з його примусового виконання та потребує відповідних активних дій з боку боржника, який не погоджується із виконавчим документом, у вигляді звернення в межах справи про оскарження відповідного виконавчого документу із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Одеса Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) (65065, м. Одеса, вул. Генерала Петрова, 1; ), третя особа - УПП у Львівській області (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19), про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.287 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.