Справа № 160/10004/23
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Кам`янського районного центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
10.05.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кам`янського районного центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Кам`янського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації гр. ОСОБА_1 шляхом оформлення довідки за формою передбаченою законодавством.
- зобов`язати Кам`янський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію шляхом оформлення довідки за формою, що передбачена чинним законодавством.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 він перебуває у шлюбі із громадянкою ОСОБА_2 . Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_2 має 3 групу інвалідності, є інвалідом дитинства. Термін дії посвідчення довічно. Позивач наголошує, що він не підлягає призову на військову службу, оскільки відповідно до абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІ, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Однак відповідач на заяву позивача надав відповідь №2194 від 25.04.2023 року про відмову в наданні відстрочки, вважає що позивач може проходити військову службу.
Ухвалою від 12.05.2023 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою від 28.08.2023 року продовжено строк розгляду справи.
Правом на подання відзиву відповідач не скористався.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
11.04.2023 року позивач звернувся до Кам`янського районного центру комплектування та соціальної підтримки з заявою щодо надання йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації згідно абз. 12 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки в його дружини встановлена ІІІ група інвалідності, що виключає призов на військову службу під час мобілізації. До заяви надано нотаріально завірену копію пенсійного посвідчення дружини позивача та свідоцтво про шлюб.
Відповідач листом №2194 від 25.04.2023 року повідомив позивача, що згідно наданих документів у позивача відсутнє право на відстрочку від призову по мобілізації відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Частиною 1 статті 23 Закону №3543-XII передбачено підстави для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані.
Відповідно до абзацу 10 цієї ж статті, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Системний, змістовий та синтаксичний аналіз частини 1 статті 23 Закону №3543-XII дає підстави для висновку, що військовозобов`язані не підлягають призову на військову службу під час мобілізації за таких підстав:
1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;
2) одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Тобто, законодавець вжив у конструкції цієї умови сполучники «та/або». Це означає, що вказані умови застосовуються як одночасно, так і кожна з них окремо дає підставу для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані.
Судом встановлено, що позивач є чоловіком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим 15.06.2013 року.
У матеріалах справи наявне пенсійне посвідчення ОСОБА_2 № НОМЕР_2 , відповідно до якої останній призначена соціальна пенсія (3 група, інвалідність з дитинства).
З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення від призову на військову службу під час мобілізації позивача на підставі частини 1 статті 23 Закону №3543-XII, оскільки його дружина є особою з інвалідністю (в даному випадку ІІІ групи), та як наслідок визнання протиправною бездіяльність Кам`янського районного центру комплектування та соціальної підтримки щодо незвільнення від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаного ОСОБА_1 .
Разом із тим, вирішуючи питання про обрання способу захисту порушеного права позивача суд виходить із такого.
Так, відповідно до змісту позовних вимог позивач просить суд зобов`язати Кам`янський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію шляхом оформлення довідки за формою, що передбачена чинним законодавством.
На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту.
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Таким чином, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 року та від 22.01.2020 року у справах № 1640/2594/18 та № 826/9749/17 відповідно.
Суд зауважує, що під час розгляду документів позивача, відповідач вчинив дії та надав оцінку заявленим підставам та документам, що додані до заяви, які суд визнав протиправними, а відтак суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень лише щодо питання, що стосується надання відстрочки позивачу.
Щодо назви документа, то це питання станом на момент подання позовної заяви порушене не було, а також є дискреційним повноваженням органу, який оформлює рішення. Завданням суду у даному випадку є підтвердження права позивача на відстрочку, а зовнішня форма оформлення цього права є дискрецією уповноваженого органу, тож суд вважає вимогу щодо оформлення відстрочки саме у формі довідки передчасною вимогою.
З огляду на це, досліджуючи питання звільнення позивача від мобілізації до Збройних Сил України суд зазначає таке.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно абзацу другого частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4 частини 2 статті 245 КАС України).
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України.
При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 14, 243-246, 291, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Кам`янського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо ненадання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .
Зобов`язати Кам`янський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, надати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Кам`янського районного центру комплектування та соціальної підтримки судові витрати з оплати судового збору у розмірі 858,88 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко