Справа № 260/9744/23
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2023 року м. Ужгород№ 260/9744/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ващиліна Р.О.

при секретарі судового засідання Павловій О.В.

за участю:

сторони у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаринець О.І. про накладення штрафу від 30.10.2023 у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні №67897763.

Позовні вимоги аргументовані тим, що органом Пенсійного фонду України було виконано у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/2899/21, що набрало законної сили 13 листопада 2021 року. Зокрема, 24 листопада 2021 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 05.03.2019 у розмірі 79% сум грошового забезпечення та сформовано розрахунок на доплату пенсії за минулий період. З 01 грудня 2021 року пенсія ОСОБА_1 виплачується у повному розмірі. 20 грудня 2021 року на адресу територіального органу Пенсійного фонду України надійшла постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом, виданим в адміністративній справі №260/2899/21. Після отримання такої позивач повідомив орган Державної виконавчої служби про виконання рішення суду в такій справі в добровільному порядку. Незважаючи на це державний виконавець виніс оскаржену постанову та наклав штраф за невиконання рішення суду. Вважає, що визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Проте в даному випадку боржник вживав всі можливі заходи з метою виконання рішення суду, в тому числі звертався до Пенсійного фонду України з проханням виділити додаткові кошти.

Ухвалу про відкриття провадження у адміністративній справі від 17.11.23 було скеровано до електронного кабінету відповідача в підсистемі «Електронний суд» та доставлено 19 листопада 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, складеною відповідальним працівником суду.

В такій ухвалі відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву та повідомлено, що згідно з вимогами ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Проте відповідач відзив у встановлений судом строк не подав, про причини неподання суд не повідомив, з клопотання про продовження процесуального строку для подання такого не звертався.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

22 листопада 2023 року відповідач надіслав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, аргументоване перебуванням старшого державного виконання відділу ПВР Гаринця О.І. у відпустці у період з 23.11.2023 по 01.12.2023.

Сторони у судове засідання 27 листопада 2023 року не з`явилися.

Позивач про причини неявки свого представника суд не повідомив, хоча був належним чином проінформований про дату, час та місце судового розгляду.

Розглянувши заявлене відповідачем клопотання, суд не вбачає підстав для його задоволення та відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Процесуальні наслідки неявки учасника справи в судове засідання регламентовані положеннями ст. 205 КАС України. Так, зокрема, ч. 1 ст. 205 КАС України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 1 ст. 223 КАС України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 205 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 205 КАС України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Проте суд не може визнати поважними заявлені представником відповідача причини неявки в судове засідання та не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки з наданої до суду виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що старший державний виконавець Гаринець О.І. є не єдиною особою, що уповноважена представляти інтереси відповідного територіального органу Державної виконавчої служби.

Нормами ч. 3 ст. 55 КАС України встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Відомостей щодо неможливості з`явитися в судове засідання будь-якого іншого свого представника відповідач не надав.

Тому суд вважає, що в даному випадку, підстави, передбачені ч. 2 ст. 205 КАС України, наявність яких є обов`язковою умовою для відкладення розгляду справи, відсутні.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 4 ст. 229 КАС України).

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2021 року в адміністративній справі №260/2899/21 задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі ГУ ПФУ в Закарпатській області) та, серед іншого, зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити з 05 березня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб» на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79% сум грошового забезпечення, з врахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі №260/626/19 та рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі №260/3318/20, з урахуванням раніше виплачених сум.

Додатковим рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року №260/2899/21 зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області здійснити з 05 березня 2019 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 79% сум грошового забезпечення, без обмеження її максимальним розміром, з врахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі №260/626/19 та рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2020 року у справі №260/3318/20, з урахуванням раніше виплачених сум.

Дане рішення набрало законної сили 26 листопада 2021 року.

13 грудня 2021 року Закарпатським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист в адміністративній справі №260/2899/21.

14 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (далі Відділ примусового виконання рішень) із заявою, в якій просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого в адміністративній справі №260/2899/21.

За результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Гаринцем О.І. постановою від 15.12.2021 №67897763 було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Закарпатського окружного адміністративного суду №260/2899/21 від 13.12.2021.

У вказаній постанові державним виконавцем повідомлено боржника ГУ ПФУ в Закарпатській області про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

На виконання постанови про відкриття виконавчого провадження листом №0700-0404-5/51344 від 23.12.2021 ГУ ПФУ в Закарпатській області повідомило Відділ примусового виконання рішень, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання рішень Закарпатського окружного адміністративного суду у справі №260/2899/21 здійснено в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження. Так, зокрема, проінформовано, що з 01 грудня 2021 року виплата пенсії ОСОБА_1 здійснюється з урахуванням резолютивної частини рішення, а різниця в пенсії за минулий час з 05.03.2019 по 30.11.2021 становить 31039,75 грн., облікована органами Пенсійного фонду України та буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України. На підтвердження зазначеної обставини долучено копію розрахунку на доплату пенсії за пенсійною справою №N/A2074 від 24.11.2021 та протокол перерахунку пенсії за пенсійною справою ОСОБА_1 від 24.11.2021.

Окрім того, 02 лютого 2022 року ГУ ПФУ в Закарпатській області надіслало до Відділу примусового виконання рішень звіт про виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 та додаткового рішення від 27.10.2021 у справі №260/2899/21, в якому, серед іншого, повідомлено, що з метою забезпечення виплати нарахованої ОСОБА_1 різниці в пенсії 19 січня 2022 року ГУ ПФУ в Закарпатській області було скеровано запит до Пенсійного фонду України щодо виділення коштів, які будуть перераховані стягувачу після їх надходження.

Так, досліджуючи повноту виконання рішення суду у справі №260/2899/21 державний виконавець встановив його невиконання боржником у встановлені строки без поважних причин, а тому постановою від 30 жовтня 2023 року на ГУ ПФУ в Закарпатській області накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи вказане рішення державного виконавця протиправним, з метою захисту своїх прав ГУ ПФУ в Закарпатській області звернулося з даним адміністративним позовом до суду.

Приймаючи рішення по суті позовних вимог, суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404).

Згідно ч. 1 ст. 1 ст. 1 Закону № 1404 виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами ст. 5 Закону №1404 передбачено, що примусове виконання рішень покладається, зокрема, на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404 підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Ст. 1291 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Норми статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 1402-VIII 02.06.2016 також регламентують обов`язковість судових рішень. Так, зокрема, ч. 2 ст. 13 зазначеного законодавчого акта визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону №1404 вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону №1404, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Ч. 4 ст. 19 Закону №1404 передбачає обов`язок сторін виконавчого провадження невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону №1404, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому нормами ч. 2 ст. 63 Закону №1404 передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Вказане кореспондується також з положеннями ст. 75 Закону №1404, що передбачає відповідальність за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, та рішення про поновлення на роботі.

Так, зокрема, вказаною законодавчою нормою визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

На підставі проведеного правового аналізу законодавчих норми, що регламентують порядок забезпечення виконання рішення суду, суд дійшов висновку, що накладення штрафу за невиконання виконавчого документа є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Однак правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому поважними причинами невиконання боржником рішення можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення у встановлений виконавцем строк та повинні бути підтверджені належними доказами.

Судом встановлено, що на виконання вимоги державного виконавця виконати рішення суду в адміністративній справі №260/2899/21 боржником було повідомлено про здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зарахування нарахованої різниці у заборгованість, яка буде виплачена після надходження коштів з Державного бюджету України.

В обґрунтування поважності причин невиконання рішення суду в частині виплати грошових коштів в позовній заяві позивач також посилається на відсутність відповідного бюджетного фінансування.

В свою чергу державний виконавець дійшов висновку про наявність підстав для застосування до боржника штрафу з огляду на невиконання рішення суду у встановлені строки без поважних причин.

Оцінюючи наявність підстав для застосування наслідків невиконання рішення суду, передбачених нормами ст. 75 Закону, суд виходить з наступного.

Ст. 71 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що бюджет Пенсійного фонду - це план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 статті 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.

П.п. 4, 5 пункту 4 Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2, передбачено, що Головне управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, забезпечує своєчасне та в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються коштом Фонду та з інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснює призначення (перерахунок) та виплату пенсій військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу та іншим особам (крім військовослужбовців строкової служби та членів їх сімей), які мають право на пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Таким чином, виплати пенсій можуть бути здійснені відповідачем виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.

Відповідно до статей 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що невиконання судового рішення ГУ ПФУ в Закарпатській області в частині виплати ОСОБА_1 всієї суми перерахованої за минулий період пенсії за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а.

В той же час, суд вважає, що позивач вчинив всі залежні від нього дії для забезпечення виконання рішення суду, про що у встановлені строки було повідомлено державного виконавця.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють відповідальність боржника за невиконання рішення суду, крізь призму встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах у державного виконавця були відсутні підстави для накладення на ГУ ПФУ в Закарпатській області штрафу. З огляду на що заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню.

Судові витрати по справі відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України з відповідача не стягуються.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДПРОУ 20453063) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: пл. Шандора Петефі, буд. 14, м. Ужгород, Закарпатська область, 88004, ) про визнання протиправною та скасування постанови, - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаринець О.І. про накладення штрафу від 30.10.2023 у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні №67897763.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін