Справа № 120/5961/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 листопада 2023 р. Справа № 120/5961/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийнятих відповідачем наказу від 23.01.2023 №23 в частині зняття підполковника ОСОБА_2 з усіх видів грошового забезпечення з 23.01.2023 та наказу від 06.02.2023 №170 в частині позбавлення позивача премії за січень 2023 року. Також, позивач вказав, що внаслідок прийняття відповідачем оскаржуваних наказів йому було заподіяно моральну шкоду в розмірі 300000,00 грн.

Ухвалою від 12.05.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове зсідання призначене на 30.05.2023. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та витребувано додаткові докази.

Ухвалою від 17.05.2023 вирішено допустити участь представника позивача, адвоката Довженка Валерія Івановича, під час розгляду адміністративної справи № 120/5961/23, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою від 30.05.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 21.06.2023 в зв`язку з отриманням від представника відповідача клопотання про відкладення розгляду справи (вх. №28615 від 30.05.2023).

Ухвалою від 21.06.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 10.07.2023.

Ухвалою від 10.07.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 01.08.2023.

24.07.2023 та повторно 28.07.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечив щодо задоволення даного позову. Зокрема представник відповідача наголосив на дотриманні законності у позбавлені начальника тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_1 , премії за січень 2023 року, а також зняття підполковника ОСОБА_1 з усіх видів грошового забезпечення з 23.01.2023.

Вказав, що прийняття спірних наказів було зумовлено отриманням 23.12.2022 командуванням військової частини НОМЕР_1 рапорту начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_3 , зміст якого вказував на те, що позивач з невідомих кому-небудь причин, не повідомивши про своє місце перебування свого безпосереднього командира (начальника), а також прямого командира (начальника) був відсутній на військовій службі імовірно з 21 грудня 2022 року по 23 січня 2023 року.

При цьому, представник позивача зауважив, з метою уточнення причин та умов, що сприяли відсутності військовослужбовця на військовій службі в період з 21.12.2022 по 23.01.2023 в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , в АДРЕСА_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №86 від 24.01.2023 Про призначення службового розслідування, було призначено службове розслідування.

До повного з`ясування причин відсутності позивача у зазначений період на військовій службі, військова частина НОМЕР_1 з метою дотримання та виконання вимог чинного Законодавства України, припинила позивачу всі виплати грошового забезпечення.

Окремо, представник відповідача зауважив, що оскільки позивач був відсутній на військовій службі з невідомих причин, командування Військової частини НОМЕР_1 абсолютно законно позбавило останнього премії за січень 2023 року.

У зв`язку з тим, що військова частина НОМЕР_1 вищезазначеним службовим розслідуванням встановила, що внаслідок недисциплінованості позивача, ним не було написано рапорт про прибуття до місця його відрядження з району бойових дій, про його госпіталізацію, а також тим, що у день відсутності на військовій службі позивача військова частина НОМЕР_1 прийняла правомірне рішення у наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.01.2023 за №23, в частині зняття підполковника ОСОБА_1 з усіх видів грошового забезпечення з 23.01.2023.

Як стало відомо пізніше, внаслідок проведеного службового розслідування, позивач не перебував у самовільному залишені військової частини, а проводив час у лікувальному закладі не повідомивши про це свого безпосереднього і прямого начальника (командира).

Внаслідок чого, начальником стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 був скасований п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023, а помічником командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово - економічної роботи начальником фінансово-економічної служби було проведено коригування виплат грошового забезпечення позивача на підставі скасування п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомив, що позивачу було виплачено та отримано до виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 всі види премії, на які останній мав право, в підтвердження чого надав Довідку про нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період проходження служби в в/ч НОМЕР_1 з листопада 2022 року по березень 2023 року.

Також, представник відповідача зазначив про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу в період з 21.12.2022 по 23.01.2023 додаткової винагороди на період дії воєнного стану, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 в розмірі 30000,00 грн, адже останній в зазначений період не виконував жодного бойового наказу та бойового розпорядження.

Окремо, представник військової частини НОМЕР_1 вказав на безпідставність вимог позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди, за відсутності належних доказів її заподіяння.

01.08.2023 судове засідання не відбулось в зв`язку з технічними неполадками (відсутність Інтернет-з`єдання, що не дало змогу провести судове засідання в режимі відеоконференсзв`язку). Наступне судове засідання призначене на 14.08.2023.

Ухвалою від 14.08.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представник позивача про невз`яття до уваги наданих стороною відповідача процесуальних документів в зв`язку з недотриманням строку їх подання. Содом враховано подане відповідачем клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, в якому представник просив врахувати, що військова частина НОМЕР_1 є бойовою частиною та безпосередньо задіяна у бойових діях, а тому обмежена в можливості швидкого формування та надсилання в суд процесуальних документів. Вказаною ухвалою також вирішено відкласти розгляд справи на 21.08.2023.

Ухвалою від 21.08.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 02.10.2023.

В судове засідання сторони не з`явились, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином. Разом з тим, представником позивача через підсистему "електронний суд" подано заяву про розгляд справи без його участі. Окремо, представник позивача заперечив щодо доводів відповідача в частині проведення з його довірителем повного розрахунку за період з 21.12.2022 по 23.01.2023. Також, заперечив з приводу тверджень представника військової частини НОМЕР_1 в частині того, що відповідачем всі права позивача відновлені в добровільному порядку. Вказав, що відповідачем не надано доказів про скасування саме командиром військової частини НОМЕР_1 прийнятих ним наказів №23 від 23.01.2023 та №170 від 06.02.2023, або скасування даних наказів його безпосереднім командиром.

Ухвалою від 02.10.2023 судом витребувано в військової частини НОМЕР_1 документально підтверджену інформацію щодо скасування спірних наказів №23 від 23.01.2023 та №170 від 06.02.2023, а також чи приймалось відносно позивача рішення про його усунення від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування із наданням такого рішення (наказу) у разі його прийняття. Витребувану інформацію та документи зобов`язано надати у 10-ти денний строк з дня отримання ухвали суду. Відкладено судовий розгляд заяви на 26.10.2023.

В судове засідання сторони не з`явились, про причини неявки суду не повідомили. Відповідач витребувані судом докази та інформацію не надав.

Ухвалою від 26.10.2023 в Військової частини НОМЕР_1 повторно витребувано документально підтверджену інформацію щодо скасування наказу №170 від 06.02.2023 та наказу №23 від 23.01.2023 в спірній частині, а також чи приймалось відносно начальника тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 , підполковника ОСОБА_1 рішення про його усунення (відсторонення) від виконання службових обов`язків на період проведення службового розслідування із наданням такого рішення (наказу) у разі його прийняття.

Витребувану інформацію та документи зобов`язано надати у 7-ми денний строк з дня отримання ухвали суду. Відкладено судовий розгляд заяви на 27.11.2023.

21.11.2023 від представника відповідача надійшло клопотання від 21.11.2023 про долучення доказів. Зокрема, представник військовою частини вказав, що на виконання вимог ухвали суду про витребування додаткових доказів просить долучити до матеріалів справи наступні документи: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.01.2023 за №23; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.02.2023 №170; копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 08.03.2023 №213.

В судове засідання призначене на 27.11.2023 сторони не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись завчасно та належним чином, зокрема, через підсистему "Електронний суд", в якій зареєстрований представник позивача та відповідач.

Відповідно до положень ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на належне повідомлення сторін по справі про дату час та місце розгляду справи, неявку останніх в судове засідання та не подання клопотань про відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у письмовому провадженні за наявними в ній доказами.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив, що позивач в спірний період проходив службу в військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 .

23.01.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) був виданий наказ №23, яким, окрім іншого, за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , яке мало місце 23.01.2023, підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення з 23.01.2023.

Підставою для прийняття вказаного наказу ззазначено рапорт полковника ОСОБА_4 вх. № 1886 від 23.01.2023.

Також, 06.02.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) був виданий наказ №170, яким згідно п. 2.4.1 наказано не виплачувати позивачу щомісячну премію за січень 2023 року.

Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено рапорт полковника ОСОБА_4 вх. № 3119 від 01.02.2023.

В подальшому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності позивача на військовій службі в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в період з 21.12.2022 по 23.01.2023, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ №86 від 24.01.2023 "Про призначення службового розслідування".

Результати проведеного службового розслідування відображено в Акті службового розслідування від 07.03.2023, в п. 3.3 якого зроблено висновок про те, що начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 не вчиняв самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з 21.12.2022 по 23.01.2023.

Одночасно сформовано висновок про те, що позивач з 21.12.2022 по 23.01.2023 виконував службові обов`язки з систематичним порушенням військової дисципліни, не виконуючи покладених на нього завдань командуванням військової частини НОМЕР_1 , не доповідаючи про своє місце перебування командуванню військової частини НОМЕР_1 . Зокрема, службовим розслідуванням встановлено, що внаслідок недисциплінованості позивача, ним не було написано рапорт про прибуття до місця його відрядження з району бойових дій, а також про його госпіталізацію.

Виходячи з встановлених в ході проведеного службового розслідування обставин запропоновано:

- за порушення військової дисципліни, відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, начальнику тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 "Нагадати про обов`язки служби";

- начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 скасувати п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023, на підставі того, що службовим розслідуванням було встановлено, що начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 не перебував у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 .

- помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику - фінансово-економічної служби провести коригування виплат грошового забезпечення начальнику тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 на підставі скасування п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 213 від 08.03.20323 "Про результати службового розслідування", окрім іншого, наказано:

3. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 скасувати п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023, на підставі того, що службовим розслідуванням було встановлено, що начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 не перебував у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 .

4. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику - фінансово-економічної служби провести коригування виплат грошового забезпечення начальнику тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 на підставі скасування п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023.

5. Начальнику стройової частини відділення персоналу військової частини НОМЕР_1 наказ довести до посадових осіб в частині, що їх стосується в триденний термін з моменту підписання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомив, що позивачу було виплачено та отримано до виключення його зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 всі види премії, на які останній мав право. В підтвердження вказаного надав Довідку про нараховане та виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період проходження служби в в/ч НОМЕР_1 з листопада 2022 року по березень 2023 року.

При цьому, представник відповідача зазначив про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу за січень 2023 року щомісячної премії та додаткової винагороду на період дії воєнного стану, встановленої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за №168 в розмірі 30000,00 грн, адже останній в зазначений період не виконував жодного бойового наказу та бойового розпорядження.

Не погоджуючись із такою позицією відповідача та вважаючи, що за спірний період відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні заявлених позовних вимог, а саме просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 від 23.01.2023 №23 про зняття підполковника ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення з 23.01.2023 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , яке мало місце 23.01.2023.

- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 від 06.02.2023 №170 "Про встановлення премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за січень 2023" в частині позбавлення премії за січень 2023 року начальника тилу заступника начальника логістики підполковника ОСОБА_1 ;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 оклад за військове звання - 409,35 грн., посадовий оклад - 1966,00 грн., надбавку за вислугу років - 1187,44 грн., надбавку за особливості проходження служби - 2314,96 грн., премію (пп.2 п.5 ПКМУ 704) - 9478,00 грн., надбавку за доступ до державних таємниць - 294,82 грн., премію (ПКМУ 168) 30000,00 грн., а разом стягнути 45650,57 грн.;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заподіяну йому моральну шкоду в сумі 300000 грн.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації введено на всій території України воєнний стан з 5:30 год. 24 лютого 2022 року, який діє на даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно із частинами 2, 3 вказаної статті Закону України № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, у тому числі:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут Збройних Сил України).

За визначенням, наведеним статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до статей 2, 3 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається, у тому числі, шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України.

Згідно із статтею 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, у тому числі, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Згідно із статтями 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Міністерством оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок №608).

За визначенням, наведеним у пункті 2 Розділу ІІ Порядку №608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Згідно із пунктами 1, 5, 6 Розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4, 5, 6 Розділу VІ Порядку №608 за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Акт службового розслідування разом з усіма матеріалами оформлюється окремою справою або долучається до документів відповідної номенклатурної справи.

Необхідно також враховувати, що відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерством оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок №260), грошове забезпечення не виплачується, у тому числі, за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Зі змісту акта вбачається, що за результатами службового розслідування відповідач дійшов висновку про те, що начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_1 не вчиняв самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з 21.12.2022 по 23.01.2023.

Одночасно в Акті службового розслідування сформовано висновок про те, що позивач з 21.12.2022 по 23.01.2023 виконував службові обов`язки з систематичним порушенням військової дисципліни, не виконуючи покладених на нього завдань командуванням військової частини НОМЕР_1 , не доповідаючи про своє місце перебування командуванню військової частини НОМЕР_1 . Зокрема, службовим розслідуванням встановлено, що внаслідок недисциплінованості позивача, ним не було написано рапорт про прибуття до місця його відрядження з району бойових дій, а також про його госпіталізацію.

Виходячи з встановлених в ході проведеного службового розслідування обставин командиру військової частини НОМЕР_1 запропоновано:

- за порушення військової дисципліни, відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, начальнику тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 "Нагадати про обов`язки служби";

- начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 скасувати п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023, на підставі того, що службовим розслідуванням було встановлено, що начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 не перебував у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 ;

- помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику - фінансово-економічної служби провести коригування виплат грошового забезпечення начальнику тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 на підставі скасування п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 213 від 08.03.20323 "Про результати службового розслідування", окрім іншого, наказано:

3. Начальнику стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 скасувати п.4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023, на підставі того, що службовим розслідуванням було встановлено, що начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 не перебував у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 .

4. Помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику - фінансово-економічної служби провести коригування виплат грошового забезпечення начальнику тилу - заступника начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковника військової служби за контрактом ОСОБА_1 на підставі скасування п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023.

Таким чином, за результатом проведеного службового розслідування відповідач самостійно дійшов висновку про те, що позивач не вчиняв самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 з 21.12.2022 по 23.01.2023, в зв`язку з чим в позасудовому порядку прийняв рішення (наказ №213 від 08.03.2023) про скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 23.01.2023 №23 в частині зняття підполковника ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення з 23.01.2023 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , яке мало місце 23.01.2023.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача звернув увагу на те, що на виконання прийнятого командиром військової частини НОМЕР_1 наказу №213 від 08.03.2023, позивачу було нараховане та виплачене грошове забезпечення за січень 2023 року. На підтвердження повідомлених обставин представник відповідача надав суду копію наказу №213 від 08.03.2023.

Крім того, про відновлення прав позивача в частині виплати останньому грошового забезпечення за січень 2023 року свідчить зміст виданої військовою частиною НОМЕР_1 Довідки №1619 6351 від 22.07.2023 про нараховане та виплачене підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення за період проходження служби у в/ч НОМЕР_1 з листопада 2023 року по березень 2023 року.

Так, з вказаної Довідки слідує, що позивачу в січні 2023 року було нараховано та виплачено 20245,50 грн, в тому числі: 1410,00 грн - оклад за військовим званням (ОВЗ), 6770,00 грн - посадовий оклад (ПО), 4090,00 грн - надбавка за вислугу років (НВР) в розмірі 50 % від ПО, 7975,50 грн надбавка за особливості проходження служби в розмірі 65 % від ПО.

Отже, повідомлені представником відповідача фактичні обставини та надані на їх підтвердження докази, а саме: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 213 від 08.03.20323 "Про результати службового розслідування", Довідка №1619 6351 від 22.07.2023, свідчать про самостійне скасування відповідачем п. 4 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №23 від 23.01.2023 та про виплату в повному обсязі грошового забезпечення, яке позивач недоотримав внаслідок чинності скасованого пункту зазначеного наказу.

Відповідно, заявлені позивачем позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_5 від 23.01.2023 №23 про зняття підполковника ОСОБА_1 з усіх видів забезпечення з 23.01.2023 за самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , яке мало місце 23.01.2023 задоволенню не підлягають, адже наказ в оскаржуваній частині на час розгляду справи в суді самостійно скасовано відповідачем.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 окладу за військове звання - 409,35 грн., посадового окладу - 1966,00 грн., надбавки за вислугу років - 1187,44 грн., надбавки за особливості проходження служби - 2314,96 грн. надбавку за доступ до державних таємниць - 294,82 грн., адже відповідні суми виплачені військовою частиною НОМЕР_1 позивачу в добровільному порядку, що знайшло своє документальне підтвердження матеріалами справи.

Поряд із цим, суд констатує, що згідно Довідки №1619 6351 від 22.07.2023 позивачу за січень 2023 року не виплачено премію, передбачену пп. 2 п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України №704, а також додаткову винагороду в розмірі до 30000 гривень, передбачену постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 за №168.

З матеріалів справи слідує, що спірним в межах даної адміністративної справи наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.02.2023 №170 "Про встановлення премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за січень 2023 року", військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 та командирам підпорядкованих військових частин наказано виплатити за січень 2023 року щомісячну премію відповідно до додатку №1 телеграми Міністра Оборони України від 01.02.2023 №2683, у разі збільшення розміру грошового забезпечення військовослужбовця менше ніж 30 % збільшити розмір щомісячної премії до досягнення зазначеного вище показника зростання враховуючи, що нарахований мінімальний розмір щомісячного грошового забезпечення військовослужбовця, який займає посаду повинен бути на рівні не менше за 13000,00 грн.

Крім того, пп. 2.4.1. п. 2.4. вказаного наказу визначено не виплачувати вищезазначений вид премії підполковнику ОСОБА_1 , начальнику тилу - заступнику начальника логістики.

При цьому, зі змісту вказаного наказу слідує, що припинення виплати відповідного виду премії зумовлено самовільними залишенням військовослужбовцем військової частини.

Втім, як самостійно зазначив відповідач у наказі №213 від 08.03.2023 "Про результати службового розслідування" службовим розслідуванням було встановлено, що начальник тилу - заступник начальника логістики військової частини НОМЕР_1 підполковник військової служби за контрактом ОСОБА_1 в період 21.12.2022 по 23.01.2023 не перебував у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно, визначена в оскаржуваному наказі підстава для припинення нарахування позивачу премії за січень 2023 року самостійно спростована відповідачем за результатами проведеного службового розслідування.

Порядок преміювання військовослужбовців визначено розділом XVI Порядку № 260.

Згідно пункту 4 розділу XVI Порядку №260 при порушенні військової дисципліни, незадовільному виконанні службових обов`язків виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах:

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «сувора догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 80 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця двох дисциплінарних стягнень «догана» («сувора догана»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 60 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

у разі накладення на військовослужбовця трьох дисциплінарних стягнень «догана» («сувора догана»), оголошених письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління),- 50 відсотків встановленого розміру щомісячної премії.

Командир військової частини здійснює преміювання у зазначених розмірах за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому до військової частини надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (за винятком випадків, коли таке стягнення знято встановленим порядком у цьому самому місяці).

Також, пунктом 5 розділу XVI Порядку №260 визначено вичерпний перелік випадків в зв`язку з настанням яких військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються.

Суд зазначає, що в визначеному пунктом 5 розділу XVI Порядку №260 переліку відсутній такий вид дисциплінарного стягнення як зауваження, який в даному випадку фактично був застосований до позивача.

З огляду на зазначене, в відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для позбавлення позивача премії в січні 2023 року, адже застосований до нього вид дисциплінарного стягнення не входить у визначений пунктом 5 розділу XVI Порядку №260 перелік підстав для припинення виплати військовослужбовцю премії.

Таким чином, наказ від 06.02.2023 №170 в частині не включення позивача до кола осіб, якім в січні 2023 року належить виплатити премію відповідно до додатку №1 телеграми Міністра Оборони України від 01.02.2023 №2683, був прийнятий відповідачем з мотивів, які були за результатами проведеного службового розслідування спростовані.

З огляду на викладене, суд вважає, що чинність відповідного наказу в частині, що стосується позивача, порушує права та інтереси останнього. При цьому, належним та достатнім способом для відновлення прав ОСОБА_1 буде визнання протиправним та скасування прийнятого командиром військової частини НОМЕР_1 наказу від 06.02.2023 №170 "Про встановлення премії військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 за січень 2023 року" в частині, яка стосується позивача, а саме: підпункту 2.4.1. пункту 2.4, а також зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу за січень 2023 року щомісячну премію відповідно до додатку №1 телеграми Міністра Оборони України від 01.02.2023 №2683.

Визначаючись щодо позовних вимог в частині стягання на користь позивача передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 грошової допомоги в розмірі 30000,00 грн., суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що порядок виплати додаткової грошової винагороди визначено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 вказаної Постанови (в редакції чинній на день виникнення спірних правовідносин), окрім іншого, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 2-1 вказаної вище постанови передбачено, що керівники відповідних міністерств та державних органів визначають порядок і умови виплати додаткової винагороди.

На момент виникнення спірних правовідносин порядок виплати військовослужбовцям додаткової винагороди визначався окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, відповідно до п.9 якого до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. не включати військовослужбовців, які:

беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки;

проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном;

добровільно здалися в полон з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира (начальника);

самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного з залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника);

відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення відбування покарання, оголошеного наказом командира (начальника);

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника) до дня фактичного завершення усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира (начальника);

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника);

вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошеного наказом командира (начальника);

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

вчинили інші дії (бездіяльність), за які судом прийнято рішення про притягнення до відповідальності за вчинення кримінального, військового адміністративного правопорушення або адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією за місяць, у якому така постанова (вирок) надійшла до військової частини;

перебували (за час перебування) під вартою чи домашнім арештом або на навчанні за кордоном (крім тих, які проходили підготовку (навчання) щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) або у відпустках (за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення).

В даному випадку, як вже було встановлено судом вище, за результатами проведеного службового розслідування відповідач дійшов висновку, що ОСОБА_1 самовільно не залишав військову частини, а відповідні припущення з боку керівництва військової частини виникли внаслідок порушення останнім військової дисципліни (не доповідав про свої переміщення, ігноруючи законні вимоги начальника логістики-заступника командира військової частини НОМЕР_1 ).

Отже, відповідач не надав суду про існування обставин перерахованих у пункті 9 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/з/29, за наявність яких свідчила про правомірне не включення позивача наказу про призначення додаткової винагороди в розмірі 30000 грн.

Крім того, суд враховує, що пункт 1-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, яким визначено обов`язковість виконання військовослужбовцем бойових завдань, як необхідна передумова для виплати додаткової грошової допомоги, підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли з 01.06.2023, що прямо передбачено Постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836 від 09.08.2023.

Суд також критично оцінює посилання представника відповідача на те, що позивач в січні 2023 року не виконував бойових завдань, як на підставу для невиплати останньому додаткової винагороди, з огляду на те, що за змістом рапорту начальника логістики - заступника командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 від 20.12.2022, відносно позивача прийнято рішення про його відрядження з 21.12.2022 до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) для формування 21 ОМБр.

З матеріалів службового розслідування слідує, що позивач не заперечує того, що позивач виконав поставлені йому задачі, що додатково підсилює висновок про те, що в січні 2023 року позивач набув право на отримання передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022 додаткової винагороди в розмірі 30000,00 грн.

Також, визначаючись щодо способу відновлення порушених прав позивача суд враховує, що абзацом 2 пункту 144-6 Указу Президента України "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" №1153/2008 передбачено, що за весь час необґрунтованого призупинення військової служби, таким військовослужбовцям виплачується недоотримане грошове та здійснюються недоотримані продовольче, речове та інші види забезпечення.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду в розміоі 30000,00 грн. за січень 2023 року, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 300000,00 грн, суд зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Статтею 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Отже, першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.

Поняття доказів наведено у ст. 72 КАС України, відповідно до якого доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73, 74 КАС України надані сторонами докази мають відповідати вимогам належності та допустимості, тобто, містити інформацію щодо предмета доказування та бути одержаними в порядку, встановленому законом.

Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений ста. 77 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Докази суду надають учасники справи.

Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Позивач не надав доказів на підтвердження завдання моральних страждань, які призвели до значного погіршення стану здоров`я, до зміни звичайного укладу життя позивача та життя його сім`ї.

З огляду на вищенаведені обставини справи, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300000,00 грн не підлягає задоволенню.

Стосовно інших доводів сторін, то суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 06.02.2023 № 170 в частині припинення ОСОБА_1 , начальнику тилу - заступнику начальника логістики виплат.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну премію за січень 2023 року відповідно до додатку №1 телеграми Міністра Оборони України від 01.02.2023 №2683 та додаткову винагороду за січень 2023 року в розмірі 30000,00 грн, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 22.02.2022.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна