Справа № 300/5580/23
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2023 р. справа № 300/5580/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення за №74 від 05.07.2023 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання повторно розглянути заяву від 28.06.2023 та зарахувати до страхового стажу періоди: з 13.10.1987 по 28.02.1989, з 12.07.1976 по 12.07.1977 і з 12.06.2001 по 08.12.2001, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач 1, Головне управління ПФУ в області, орган пенсійного фонду, орган пенсійного забезпечення, Управління), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (надалі по тексту також - відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення за №74 від 05.07.2023 про відмову в призначенні пенсії, зобов`язання повторно розглянути заяву від 28.06.2023 та зарахувати до страхового стажу періоди: з 13.10.1987 по 28.02.1989, з 12.07.1976 по 12.07.1977 і з 12.06.2001 по 08.12.2001.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем 2 протиправно, в порушення норм чинного законодавства, прийнято рішення від 05.07.2023 за №74 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, з підстав відсутності у останньої необхідного стажу (28 років), та із не зарахуванням (виключенням) із загального трудового стажу позивача періоду роботи з 13.10.1987 по 28.02.1989, з 12.07.1976 по 12.07.1977 і з 12.06.2001 по 08.12.2001. Мотивуючи відмову у рішенні від 05.07.2023 за №74 орган пенсійного фонду вказав на наявність у позивача страхового стажу 26 років 6 місяців 14 днів. При цьому до загального страхового стажу не зараховано період роботи: з 13.10.1987 по 28.02.1989, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення не завірене (не засвідчене) належним чином; з 12.07.1976 по 12.07.1977, оскільки в атестаті про здобуття освіти по батькові заявниці (ОСОБА_3) зазначено не повністю та відсутній підпис заступника директора по навчально-виробничій роботі; з 12.06.2001 по 08.12.2001, оскільки не зазначено вид матеріальної допомоги по безробіттю (зокрема на період професійної підготовки).

За доводами позивача підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. У зв`язку з цим позивач вважаю безпідставними доводи відповідача щодо не зарахування періодів роботи з 13.10.1987 по 28.02.1989. Також, на переконання позивача, є незаконним не зарахування до трудового стажу період навчання у професійному училищі з 12.07.1976 по 12.07.1977, оскільки атестат №139 містить чітко зазначені прізвище, ім`я, по батькові, печатку та підписи директора училища та голови кваліфікаційної комісії, що не ставить під сумнів факту навчання в училищі та не було перешкодою для працевлаштування позивача в подальшому. Щодо не зарахування відповідачем періоду отримання позивачем матеріальної допомоги з 12.06.2001 по 08.12.2001, то ОСОБА_1 стверджує, що у трудовій книжці НОМЕР_1 на сторінках 10-13 записи виконані Долинським районним центром зайнятості чітко, без виправлень, із врахуванням відповідної статті нормативно-правового акту, завірені (засвідчені) підписом та печаткою, а тому формальності, про які вказує відповідач є незаконними.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила позов задовольнити повністю, скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії за віком за №74 від 05.07.2023 і зобов`язати відповідача 1 повторно розглянути заяву від 28.06.2023 та зарахувати до страхового стажу періоди з 13.10.1987 по 28.02.1989, з 12.07.1976 по 12.07.1977 і з 12.06.2001 по 08.12.2001.

Івано-Франківським окружним адміністративним судом ухвалою від 23.08.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін за наявними матеріалами (а.с.31-32).

На виконання вимог ухвали суду від 23.08.2023 позивач зареєструвала 09.09.2023 в канцелярії суду додаткові докази щодо обставин справи (а.с.39-45).

Відповідач 2 скористався правом на подання відзиву на позовну заяву від 07.09.2023 за №1100-0902-7/46824, який 07.09.2023 зареєстрований в суді із відповідні письмовими доказами (а.с.48-50, 51-72).

Відповідач 2 не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що ОСОБА_1 , 28.06.2023 звернулася до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Втім відповідач 2 за принципом екстериторіальності, розглянувши заяву позивача, прийняв рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії з підстав відсутності у останньої необхідного стажу (28 років), при цьому, не врахувавши до загального трудового стажу позивача періоду роботи з 13.10.1987 по 28.02.1989, з 12.07.1976 по 12.07.1977 і з 12.06.2001 по 08.12.2001.

Як пояснив відповідач 2, в ході розгляду документів до страхового стажу позивача не враховано окрема періоди трудової діяльності, оскільки трудову книжку заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58. А саме, за результатом розгляду документів, до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 з 13.10.1987 по 28.02.1989, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення не завірене (не засвідчене) належним чином. Крім того до страхового стажу не зараховано періоди отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.06.2001 по 08.12.2001 згідно трудової книжки, так як не зазначено вид матеріальної допомоги по безробіттю (зокрема, на період професійної підготовки). Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 12.07.1976 по 12.07.1977 згідно атестата № 139, оскільки по батькові заявниці (ОСОБА_3) зазначено не повністю та відсутній підпис заступника директора по навчально-виробничій роботі у вказаному документі про здобуття освіти. З урахуванням вказаного, для зарахування вище вказаних періодів до страхового стажу, позивачем необхідно надати уточнюючі довідки з місця роботи (місця навчання) на підставі первинних документів (із зазначенням реорганізації в разі необхідності).

Зважаючи на такі обставини, орган пенсійного фонду вважає оскаржуване позивачем рішення правомірним, а дії такими, що відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області направило суду відзив на позов від 07.09.2023 за №0900-0903-8/43595 із відповідними доказами, які надійшли на адресу суду 11.09.2023 (а.с.75-77, 78-108). Мотивуючи правомірність дій в частині не зарахування до страхового стажу позивача спірного періоду роботи відповідач 1 виходив з аналогічних підстав і обставин, які зазначені у відзиві на позов Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області. Додатково відповідач 1 відзначив, що чинним законодавством чітко визначено періоди, які зараховуються до страхового стажу для призначення пенсії, яким не передбачено зарахування до страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю. На думку відповідача 1 матеріальна допомога по безробіттю, яка виплачувалася позивачу носила вид соціальної допомоги, як малозабезпеченій особі, при цьому допомога малозабезпеченим не враховується до страхового стажу для призначення пенсії. Врахування до страхового стажу періоду, коли позивач отримувала матеріальну допомогу, яка призначалась відповідно до частини статті 31 Закону України "Про зайнятість населення", Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено. З урахуванням вказаних обставин вважає вимоги позивача не обґрунтованими, а позовом таким, що не підлягає до задоволення.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши адміністративний позов, відзиви на позовну заяву, дослідивши і оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.

Перевіряючи обставину здобуття ОСОБА_1 загального страхового стажу з`ясовано, що позивач з 12.07.1976 по 12.07.1977 навчалася у Професійному училищі текстильної промисловості, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія Атестату №139 від 12.07.1977 (а.с.15).

13.10.1987 ОСОБА_1 прийнята помічником вихователя Дитячого садка №1 тимчасово на час перебування іншого працівника у відпустці у зв`язку з народженням дитини, а 28.02.1989 звільнена з роботи за власним бажанням, про що свідчать записи 7-8 у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 15.08.1978 (надалі по тексту також - трудова книжка) (а.с.17).

В період з 12.06.2001 по 08.12.2001 ОСОБА_1 отримувала матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до пункту 1 статті 28 Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", що підтверджується записами №15-16 у трудовій книжці позивача, а також архівною довідкою Долинського управління Калуської Філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 30.08.2023 за №1713-15.5.1/25-23, яка міститься в матеріалах справи (а.с.18-19, 74).

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 28.06.2023 про призначення пенсії за віком, до якої долучила документи на підтвердження трудового стажу, зокрема, трудову книжку серії НОМЕР_1 від 15.08.1978 (а.с.40-42).

За результатом розгляду заяви позивача від 28.06.2023 про призначення пенсії за віком та поданих документів на підтвердження трудового стажу, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (за принципом екстериторіальності) 05.07.2023 прийнято рішення №74 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав відсутності необхідного страхового стажу (а.с.71).

Як свідчить зміст оскаржуваного рішення органом пенсійного фонду на підставі поданих позивачем документів обчислено страховий стаж ОСОБА_1 в загальному значенні 26 років 6 місяців 14 днів.

Проте за результатом розгляду документів, доданих до заяви, не враховано записи у трудовій книжці позивача за період роботи з 13.10.1987 по 28.02.1989, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення не завірене (не засвідчене) належним чином; з 12.07.1976 по 12.07.1977, у зв`язку з тим, що по батькові заявниці (ОСОБА_3) зазначено не повністю та відсутній підпис заступника директора по навчально-виробничій роботі; з 12.06.2001 по 08.12.2001, так як не зазначено вид матеріальної допомоги по безробіттю (зокрема на період професійної підготовки) (а.с.71).

Відповідач 1 листом від 07.07.2023 за №0900-0208-8/31906 повідомив позивача про прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області рішення від 05.07.2023 за №74 (а.с.24).

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.07.2023 за №74 про відмову у призначенні пенсії за віком, позивач звернулася до суду, з метою захисту свого порушеного права, ставлячи вимогу про скасування такого рішення, та зобов`язання відповідача 1 повторно розглянути заяву від 28.06.2023 із зарахуванням до страхового стажу періоди з 13.10.1987 по 28.02.1989, з 12.07.1976 по 12.07.1977, з 12.06.2001 по 08.12.2001.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин, суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в редакції, чинній на момент врегулювання спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058-IV).

Частинами 1 та 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно вимог частини 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

В силу правового регулювання положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

У відповідності до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

За змістом статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі по тексту також - Порядок №637).

Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, прийняття на підтвердження стажу роботи, зокрема, довідок, застосовується тільки в тому випадку, коли відсутня трудова книжка, або відсутні відповідні записи чи містяться неправильні чи неточні записи в трудовій книжці про роботу особи на підприємстві.

Повертаючись до фактичних обставин справи, встановлених вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 28.06.2023 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої, поряд з іншим, долучила трудову книжку серії НОМЕР_1 від 15.08.1978 на підтвердження періодів навчання з 12.07.1976 по 12.07.1977, трудової діяльності з 13.10.1987 по 28.02.1989 та отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 12.06.2001 по 08.12.2001. Дана заява за принципом екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.07.2023 за №74 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком з посиланням на відсутність у останньої необхідного страхового стажу 28 років, в той же час підтвердивши наявність у ОСОБА_1 стажу 26 років 6 місяців 14 днів.

При прийнятті оскаржуваного рішення, відповідачем 2, відмовляючи з вказаних вище підстав у призначенні пенсії, також не взято до уваги записи трудової книжки позивача за період навчання з 12.07.1976 по 12.07.1977, оскільки в атестаті про здобуття освіти по батькові заявниці (ОСОБА_3) зазначено не повністю та відсутній підпис заступника директора по навчально-виробничій роботі; період роботи з 13.10.1987 по 28.02.1989, у зв`язку з тим, що в даті наказу про звільнення міститься виправлення не завірене належним чином; період з 12.06.2001 по 08.12.2001, так як не зазначено вид матеріальної допомоги по безробіттю (зокрема на період професійної підготовки) (а.с.71).

Отже, єдиною правовою підставою для відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, яку визначив відповідач 2 у рішенні від 05.07.2023, є відсутність у позивача необхідного страхового стажу 28 років. Крім того до уваги не взято записи №№7-8, 15-16 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 15.08.1978, а також Атестат №139 від 12.07.1977, з вищевказаних підстав.

Суд, надаючи правову оцінку таким твердженням відповідачів, вважає їх частково обґрунтованими з огляду на наступне.

Так, з 29.07.1993 діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 за №58 (надалі по тексту також - Інструкція №58).

Трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (пункт 1.1 Інструкції №58).

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

В період трудової діяльності позивача з 13.10.1987 по 28.02.1989, та внесення записів №№7-8 у трудову книжку про прийняття і звільнення позивача з роботи, чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, затверджена постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 за №162 (надалі по тексту також - Інструкція №162).

Положеннями пункту 2.3. Інструкції №162 визначено, що всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

За змістом пункту 2.13. Інструкції №162 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовка пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 вказується дата прийому на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнято або призначено в такий цех, відділ, підрозділ, ділянку, виробництво" із зазначенням їх конкретного найменування, а також найменування роботи, професії або посади та присвоєного розряду.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції №162).

Як визначено пунктом 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 за №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (надалі по тексту також - Постанова №656) та даною Інструкцією.

Так, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1 Постанови №656).

Пунктом 12, 13 вказаної Постанови передбачено, що заповнення трудових книжок і вкладишів до них проводиться за мовою союзної, автономної республіки, автономної області, автономного округу, на території яких розташоване дане підприємство, установа, організація та офіційною мовою СРСР.

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу, згідно пункту 18 Постанови №656, несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналогічні норми встановлені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, відповідно до пункту 1 якого, як вже зазначено судом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Окрім того такі приписи містяться в пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 за №301 "Про трудові книжки працівників", зокрема, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, а також в ухвалах від 10.10.2023 у справі №160/5139/23 (адміністративне провадження № К/990/32775/23) і від 16.11.2023 у справі №560/2839/23 (адміністративне провадження № К/990/37163/23).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Отже, суд погоджується з тим, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Як встановлено судом, у позивача є в наявності трудова книжка серії НОМЕР_1 від 15.08.1978, яка надана останньою відповідачу попередньо для розгляду питання про призначення пенсії за віком (а.с.16-19).

Запис №7 у трудовій книжці свідчить про прийняття 13.10.1987 позивача помічником вихователя Дитячого садка №1 тимчасово на час перебування іншого працівника у відпустці у зв`язку з народженням дитини згідно наказу №372 від 09.10.1987, а запис №8 підтверджує обставину звільнення ОСОБА_1 28.02.1989 з роботи за власним бажанням на підставі наказу №372 від 28.02.1989.

Так, виходячи із візуального огляду запису №8 у трудовій книжці позивача, дата наказу №372 про звільнення ОСОБА_1 є нечіткою із виправленням в частині відображення цифр, які ідентифікують календарну дату та місяць. Разом з тим така дата наказу "28.02.1989" (зафіксованої в розділі 4 трудової книжки) відповідає даті запису про звільнення позивача "28.02.1989" (зафіксованої в розділі 2 трудової книжки).

Варто мати на увазі, що запис про звільнення позивача "28.02.1989", який занесений в розділі 2 трудової книжки за №8 є чітким і зрозумілим, виконаний без виправлень чи інших ясних змін у цифровому відтворенні календарної дати та місяця 1989 року.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відповідачі не довели перед судом, що описані виправлення в трудовій книжці вчинені позивачем особисто чи іншою особою з метою спотворення дійсних обставин щодо останнього робочого дня в частині календарної дати та місяця 1989 року, якими за даними розділу 2 є - "28.02." 1989 року.

Суд вважає, що недоліки оформлення трудової книжки відповідачем виявлені вірно, але вони не можуть вважатися достатньою і самостійною підставою для відмови позивачеві у зарахуванні спірного періоду роботи до його загального страхового стажу на підставі трудової книжки, оскільки вина позивача в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Крім того, є безпідставним не зарахування до страхового стажу позивача період навчання з 12.07.1976 по 12.07.1977, з підстав неповного зазначення по батькові позивача та відсутності підпису заступника директора по навчально-виробничій роботі в атестаті про здобуття освіти.

Слід зважати на те, що відображення в атестаті №139 від 12.07.1997 прізвище, ім`я та по батькові позивача - " ОСОБА_2 ", жодним чином не ставить під сумнів факту навчання позивача (на час завершення навчання - ОСОБА_2 ) у професійному училищі з 12.07.1976 по 12.07.1977.

Відсутність у атестаті №139 підпису заступника директора по навчально-виробничій роботі, за наявності інших даних, що містяться у такому атестаті, які завірені (засвідчені) відповідною печаткою та підписані головою кваліфікаційної комісії і директором професійного училище, на переконання суду не може бути підставою для неврахування такого документа як доказу здобуття освіти та відповідно періоду навчання до страхового стажу позивача.

Досліджуючи наявність правових підстав для неврахування відповідачем 2 до страхового стажу позивача період отримання останньої матеріальної допомоги по безробіттю, суд враховує наступне.

Як визначено абзацом 3 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV (в редакції станом на день звернення позивача за призначенням пенсії) період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Попередньо абзац 3 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV в редакції Закону №2505-ІV від 25.03.2005 визначав, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

До внесення Законом №2505-ІV від 25.03.2005 змін до Закону №1058-IV положення абзацу 3 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV були відсутні взагалі.

Разом з тим, згідно статті 11 Закону №1058-IV (в редакції до березня 2005 року) особами, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, поряд з іншими, визначено безробітні в період отримання допомоги по безробіттю (пункт 16 коментованої статті).

Як уже відзначалось судом вище по тексту судового рішення, ОСОБА_1 , в період з 12.06.2001 по 08.12.2001 отримувала матеріальну допомогу по безробіттю відповідно до пункту 1 статті 28 Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", що підтверджується записами №№15-16 у трудовій книжці позивача, а також архівною довідкою Долинського управління Калуської Філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості від 30.08.2023 за №1713-15.5.1/25-23, яка міститься в матеріалах справи (а.с.18-19, 74).

Так, статтею 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 за №1533-III (надалі по тексту також Закон №1533-III) (в редакції, чинній на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю) визначено види забезпечення за цим Законом, якими є: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного; матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.

Статтею 22 коментованого Закону №1533-III (в редакції станом на 2001 рік) визначено умови та тривалість виплати допомоги по безробіттю, зокрема, застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу. Загальна тривалість виплати допомоги по безробіттю не може перевищувати 360 календарних днів протягом двох років.

Водночас стаття 28 Закону №1533-III (в редакції станом на 2001 рік) визначала умови та порядок виплати матеріальної допомоги по безробіттю, одноразової матеріальної допомоги.

А саме, згідно частини 1 статті 28 цього Закону безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.

З аналізу наведених норм вбачається, що законодавець розмежовує поняття "допомога по безробіттю" та "матеріальна допомога по безробіттю".

Згідно пункту "а" частини 3 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до стажу роботи зараховується будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання "допомоги по безробіттю", а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що врахування до страхового стажу період, коли позивач отримував "матеріальну допомогу по безробіттю", яка призначалася відповідно до пункту 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" ні Законом України "Про пенсійне забезпечення", ані Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не передбачено.

Таким чином, підстави для зарахування до страхового стажу періоду отримання позивачем "матеріальної допомоги по безробіттю" за період з 12.06.2001 по 08.12.2001 відсутні, а тому позов в цій частині до задоволення не підлягає.

В адміністративному позові ОСОБА_1 , обираючи відповідача, який повинен відновити її право на пенсію, просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити повторний розгляд заяви про призначення пенсії за віком із зарахуванням спірного страхового стажу.

В даному випадку, визначаючи належний спосіб захисту і відновлення права, позивач не врахувала наступного.

Так, відповідно до пунктів 4.1, 4.2, абзацу 3 пункту 4.3 і пункту 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Із вказаного слідує, що після реєстрації 28.06.2023 заяви ОСОБА_1 , органом пенсійного забезпечення, який її розглядав і вирішував за принципом екстериторіальності питання про наявність чи відсутність права на пенсію, в розумінні Порядок №22-1 є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 2 статті 9 КАС України).

Суд, керуючись статтею 9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача 2 вчинити відповідний обсяг дій та прийняти рішення, враховуючи те, що ОСОБА_1 хоча і подана заяву до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як органу пенсійного забезпечення за місцем проживання/реєстрації позивача, втім рішення по суті порушеного питання приймалося саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Як визначено пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

В такому випадку, зважаючи на задоволення позову щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області вирішити питання по суті про призначення пенсії, надходження від останнього до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області такого (ймовірного) рішення про призначення позивачу пенсії є безумовною підставою для здійснення органом пенсійного забезпечення за місцем фактичного проживання особи, виплати пенсії.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 КАС України).

Оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, підлягають до часткового задоволення.

При цьому, слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком та зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2023 про призначення пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд відзначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову сплачено судовий збір в розмірі 1 073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції №0.0..1 від 18.08.2023 (а.с.1).

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 КАС України).

Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії, то з останнього підлягають стягненню за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 536,80 гривень з кожного, що пропорційно становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 134, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №574 від 05.07.2023 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20632802) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 536,80 гривень (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 ;

відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018;

відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20632802), вул. Соборна, 7-А, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009.

Суддя Чуприна О.В.