Справа № 320/11441/21
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І.

За участю секретаря: Єжелі А.О.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року, суддя Балаклицький А.І., у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.04.2021 №1-1006.

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2021 року розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвокат Галкіна Яна Геннадіївна звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 травня 2021 року позивачем поштою було отримано податкове повідомлення-рішення №1-1006 від 01.04.2021 року земельний податок з фізичних осіб за період 2021 рік в сумі 45 736,44 грн.

Вважаючи, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувсяч до суду з даним позовом.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що позивач є фізичною особою-підприємцем, видами господарської діяльності якоїє 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво, відповідно використовує земельну ділянку у власній підприємницькій діяльності. Окрім того, позивач зазначив, що перебуває на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку ІІІ групи, які за підпунктом 297.1.4 пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу України звільнені від обов`язку нарахування, сплати, та подання податкової звітності з податку на майно в частині земельного податку, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є необґрунтованим, протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовахоренди.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Пунктом 270.1 статті 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з пунктом 287.6 статті 287 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

За змістом пункту 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 має у власності земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 3,6742га з цільовим призначенням: для іншого сільськогосподарського призначення.

Окрім того, позивач зареєстрований як фізична особі-підприємець ІІІ групи, сплачує єдиний податок 5%.

У своїй підприємницькій діяльності позивач як фізична особа-підприємець займається підприємницькою діяльністю, вид економічної діяльності за КВЕД 16.10: Лісопильне та стругальне виробництво, виробляє деталі з дерева, обробляє деревину, має відповідне устаткування для такої діяльності і, як зазначив позивач, розмістив таке обладннання у частині власного нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 269.1 ст. 269 ПКУ встановлено, що платниками плати за землю є, зокрема, платники земельного податку, а саме власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) (п.п. 269.1.1.1 п.п. 269.1.1 п. 269.1 ст. 269 ПКУ).

Згідно з п. 270.1 ст. 270 ПКУ об`єктами оподаткування платою за землю є, зокрема, об`єкти оподаткування земельним податком:

-земельні ділянки, які перебувають у власності (п.п. 270.1.1.1 п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПКУ);

-земельні частки (паї), які перебувають у власності (п.п. 270.1.1.2 п.п. 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПКУ).

Разом з тим, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності, зокрема, з податку на майно в частині земельного податку за земельні ділянки, що використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування) та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва (п.п. 4 п. 297.1 ст. 297 ПКУ).

Враховуючи викладене, звільняється від сплати земельного податку (в т. ч. обов`язку нарахування, подання податкової звітності із земельного податку) фізична особа - підприємець - платник єдиного податку:

першої - третьої груп - за земельні ділянки, що використовуються такою особою за призначенням для провадження господарської діяльності (крім діяльності з надання земельних ділянок та/або нерухомого майна, що знаходиться на таких земельних ділянках, в оренду (найм), позичку, на іншому праві користування).

Окрім того, колегія суддів зазначає, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта оподаткування від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п. 297.1 ст. 297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою для звільнення від сплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, якиий є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю земельну ділянку для проведенняч господарської діяльності.

За змістом п.291.2 ст. 292 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п.297.1 ст. 297 ПК України , на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Таким чином, наявність двох умов надання пільги зокрема: використання позивачем земельної ділянки у своїй господарській діяльності та наявність у нього статусу платника єдиного податку третьої групи обумовлює звільнення його від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Отже, оскільки позивач є платником єдиного податку ІІІ групи, у т.ч. за видом господарської діяльності КВЕД 16.10 - лісопильне та стругальне виробництво, яке розміщене за власній земельній ділянці, яка розміщена у АДРЕСА_2 , звільняється від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Також помилковими є посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду з огляду на те, що правовідносини у даній справі та у справах, які вказані в судовому рішенні, є різними.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адм іністративні суди перевіряють чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частина 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому таке рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення прозадоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 139, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Галкіної Яни Геннадіївни задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №1-1006 від 01.04.2021, прийнятого Головним управлінням ДПС у Київській області.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП 44096797) судовий збір сплачений за подачу до суду адміністративного позову в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн та судовий збір сплачений за подачу до суду апеляційної скарги в розмірі 1425 (одна тисяча чотириста двадцять п`ять) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Кобаль М.І.