Справа № 340/1296/23
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2023 року м.Дніпросправа № 340/1296/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 340/1296/23 (суддя Брегей Р.І., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі відповідач) щодо не проведення розрахунку та виплати всіх сум в день її звільнення та стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16 лютого 2023 року по день постановлення судового рішення без урахування сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року адміністративний позов задоволено частково. Суд визнав протиправною бездіяльність Управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області щодо виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язав Управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 16 лютого по 21 квітня 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги зводяться до незгоди із застосуванням судом до спірних відносин положень статей 116-117 КЗпП України. Також відповідач зазначає, що на теперішній час відсутнє будь-яке упорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу, що унеможливлює розрахунок грошового забезпечення. Для позивача беруться за основу розміри грошового забезпечення, встановлені на момент першопочаткового звільнення з органів внутрішніх справ (2015рік).

Позивач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористалася. Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивачем не оскаржується.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №340/1411/22, яке залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції від 10 лютого 2023 року, з Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 40267,89 грн (а.с.87-111).

Суд звернув рішення суду до негайного виконання в частині сплати коштів у сумі 6500 грн.

14 вересня 2022 року відповідачем виконано рішення суду в частині негайного виконання (а.с.53).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 виповнилось 45 років (а.с.6), а 13 грудня 2022 року позивач подала заяву про звільнення зі служби (а.с.50).

15 лютого 2023 року відповідачем видано наказ №1 о/с про звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ (досягнення граничного віку 45 років) (а.с.50).

28 лютого 2023 року відповідач звернувся до Національної поліції України з вимогою про виділення коштів для виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі рішення суду, що набрало законної сили (а.54).

21 квітня 2023 року позивачу сплачено кошти у сумі 33261,37 грн (а.с.57)

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача із органів внутрішніх справ не існувало спору щодо суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому, сплачуючи його, у відповідача виник обов`язок нарахувати і виплатити заробіток. Відповідач не виконав такого обов`язку, чим допустив протиправну бездіяльність.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Спірні правовідносини регулюються приписами статей 116 і 117 КЗпП України, оскільки законодавство про проходження служби в органах внутрішніх справ не передбачає жодної гарантії захисту конституційного права на оплату праці.

Законами, які є спеціальними у спірних правовідносинах щодо позивача, не врегульовано питання щодо порядку виплати грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.

Нормативно-правові акти, які регулювали порядок виплати та розміри грошового забезпечення , порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу ОВС втратили чинність.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України (далі - КЗпП України), у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Слід зауважити, що непоширення норм КЗпП України на працівників органів внутрішніх справ МВС стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.

Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні співробітників органів МВС (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів, право на яке особа набула під час проходження служби, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення.

В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

Згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Положеннями частини 2 статті 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідно до правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16, за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України і статей 1, 2 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці», середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, згідно з якою під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

В спірному випадку на день звільнення позивача не існувало спору щодо суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому, сплачуючи його несвоєчасно, у відповідача виник обов`язок нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до вимог статті 117 КЗпП України.

Відповідач такого обов`язку не виконав, чим допустив протиправну бездіяльність.

З урахуванням вище наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав Управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 лютого по 21 квітня 2023 року.

В частині відмови в задоволенні решти позовних вимог, позивач рішення суду першої інстанції не оскаржила, тому колегія суддів не перевіряє законність рішення в зазначеній частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо можливості часткового задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 340/1296/23 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак