Справа № 600/5368/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Чернівці Справа № 600/5368/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позов обґрунтовано тим, після призначення пенсії позивач набула право на виплату грошової допомоги, як педагогічному працівнику, що не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Закону України « Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року у справі №600/2900/22-а, залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2023 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у виплаті грошової допомоги ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги від 22 липня 2022 року. За результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 на виконання рішення суду, відповідач відмовив позивачу у виплаті грошової допомоги. Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки її страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років станом на день досягнення пенсійного віку становив 32 роки 9 місяців 27 днів, що відповідає вимогам, встановленим законом для виплати такої грошової допомоги. Незарахування відповідачем до спеціального педагогічного стажу періоди роботи позивача за сумісництвом суперечить висновкам Верховного Суду, викладених у постанові від 21.03.2023 року по справі №674/1377/17. Окрім цього, враховуючи приведення у відповідність до постанови Кабінету Міністрів України №963 від 14.06.2000 року назви посади позивача, її період роботи на посаді заступника директора з навчальної роботи також повинен зараховуватися до стажу, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги згідно пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою суду від 04 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строк для подання відзивів на позовну заяву; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області пенсійну справу ОСОБА_1 .

Вказана ухвала була надіслана відповідачу в його електронний кабінет, про що уповноваженим працівником апарату суду складено довідку про доставку електронного листа.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 124 Кодексу адміністративного судочинства України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи, свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів здійснюється за наявності в особи електронного кабінету - шляхом надсилання повістки до її електронного кабінету.

Згідно пункту 2 частини першої статті 127 Кодексу адміністративного судочинства України часом вручення повістки вважається день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

З огляду на наведені норми, суд приходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області було належним чином повідомлене про розгляд даної справи. Однак правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року по справі №600/2900/22-а адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оформлене листом від 05 серпня 2022 №2400-705-8/26570, про відмову у виплаті грошової допомоги ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення грошової допомоги від 22 липня 2022 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року - без змін.

На виконання вказаних рішень, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 щодо призначення їй грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За результатами повторного розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області листом №2400-1705-8/11937 від 28 березня 2023 року відмовило позивачу у призначені їй грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відмова обґрунтована тим, що страховий стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги, складає 19 років 09 місяців 15 днів, оскільки до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 03.11.2003 по 14.06.2004, з 01.09.2004 по 17.06.2005, з 17.04.2007 по 31.05.2007, з 03.09.2007 по 09.06.2008, з 01.09.2008 по 29.05.2009, з 01.09.2009 по 29.05.2009, з 01.09.2009 по 28.03.2010, з 01.09.2010 по 31.03.2011, з 01.09.2011 по 23.03.2012, з 03.09.2012 по 26.12.2012, з 14.01.2013 по 24.05.2013, з 02.09.2013 30.05.2014, з 01.09.2014 по 30.11.2014, з 03.12.2003 по 11.08.2005, з 16.04.2007 по 28.11.2014 у зв`язку з тим, що законодавством не передбачено враховувати роботу за сумісництвом до страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058.

Також, до стажу позивача не зараховано період роботи з 01.12.2014 року по дату звернення (28.01.2022 року) оскільки позивачем надано пенсійному органу незавірену копію наказу Новодністровського опорного ЗЗСО «Новодністровська гімназія» про приведення назви посади у відповідність з нормативними документами від 17.02.2022 №14.

Не погоджуючись із повторною відмовою у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернулася до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України встановлено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року (далі Закон № 1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення (частина третя статті 4 Закону №1058-IV).

Пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, під час призначення пенсії за віком виплачується грошова допомога, що не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Відповідно до п. е) ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявного спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 не менше 25 років та після цієї дати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджений Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191). Відповідно п. 2 Порядку до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Згідно з п. 5 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію. Відповідно до п. 6 вказаного Порядку, для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на день її призначення. Згідно з пунктом 7 Порядку, виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, що призначена до виплати.

Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", станом на день її призначення. Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Згідно матеріалів справи та доводів позовної заяви позивачем до заяви від 22 липня 2022 року, яка повторно розглядалася відповідачем на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 23 листопада 2022 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 березня 2023 року по справі №60/2900/22-а, про призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV надано підтверджуючі довідки про роботу в Новодністровській гімназії вчителем історії за сумісництвом.

Так, довідка №1 від 12 січня 2022 року видана ОСОБА_1 про те, що вона дійсно працювала в Новодністровській гімназії (комунальний заклад) вчителем історії:

- з 01.09.1997 по 03.12.2003 року;

- з 01.09.2005 по 16.04.2007 року;

- з 03.11.2003 по 31.05.2004 року;

- з 01.09.2004 по 15.06.2005 року;

- з 16.04.2007 по 16.04.2007 року;

- з 31.05.2007 звільнена з роботи по сумісництвом;

- з 03.09.2007 по 30.05.2008 року;

- з 02.06.2008 по 09.06.2008 року;

- з 01.09.2008 по 29.05.2009 року;

- з 01.09.2009 по 28.05.2010 року;

- з 01.09.2010 по 31.05.2011 року;

- з 01.09.2011 по 25.05.2012 року;

- з 03.09.2012 по 24.05.2013 року;

- з 02.09.2013 по 30.05.2014 року;

- з 01.09.2014 по 01.12.2014 року.

Також у листі зазначено, що Новодністровська гімназія реорганізована, на базі її приміщень створено Новодністровський ОЗЗСО «Новодністровська гімназія».

Довідка №16 від 08 лютого 2022 року видана ОСОБА_1 про те, що вона дійсно працює в Новодністровському ОЗЗСО «Новодністровська гімназія» (комунальний заклад) протягом періодів зазначених у довідці №1 від 12 січня 2022 року та з 01 грудня 2014 року по даний час.

Довідка №15 від 01 лютого 2022 року видана ОСОБА_1 в тому, що вона станом на 01.01.2022 дійсно працює на посаді заступника з навчальної роботи 1 ставка та 0,5 ставки вчителя історії в Новодністровській гімназії Новодністровської міської ради Чернівецької області.

З аналізу вказаних документів, вбачається що у період з 03.11.2003 по 14.06.2004, з 01.09.2004 по 17.06.2005, з 17.04.2007 по 31.05.2007, з 03.09.2007 по 09.06.2008, з 01.09.2008 по 29.05.2009, з 01.09.2009 по 29.05.2009, з 01.09.2009 по 28.03.2010, з 01.09.2010 по 31.03.2011, з 01.09.2011 по 23.03.2012, з 03.09.2012 по 26.12.2012, з 14.01.2013 по 24.05.2013, з 02.09.2013 30.05.2014, з 01.09.2014 по 30.11.2014, з 03.12.2003 по 11.08.2005, з 16.04.2007 по 28.11.2014 позивач працювала за сумісництвом вчителем історії.

Вказані періоди роботи не зараховані пенсійним органом до страхового стажу, оскільки законодавством не передбачено враховувати роботу за сумісництвом до страхового стажу, наявність якого дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV.

У постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі №352/1740/16-а, від 29.11.2019 у справі №414/53/17, від 21.05.2020 у справі №338/263/17, на які посилається позивач у позовній заяві, Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«…Згідно із пунктом 4 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2001 №78 "Про реалізацію окремих положень частини першої статті 57 Закону України "Про освіту", частини першої статті 25 Закону України "Про загальну середню освіту", частини другої статті 18 і частини першої статті 22 Закону України "Про позашкільну освіту" (далі - Порядок №78), працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи займалися викладацькою роботою у навчальних закладах обсягом не менше ніж 180 годин на навчальний рік, до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховуються місяці, протягом яких проводилася викладацька робота.

Працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати), до стажу педагогічної роботи для виплати надбавки за вислугу років зараховується період роботи на цих посадах.

За наведеного правового регулювання, зарахування роботи на посаді вчителя до спеціального педагогічного стажу не ставиться в залежність від того, було це основним місцем роботи особи чи за сумісництвом, за умови, якщо викладацька робота за сумісництвом займає не менше ніж 180 годин на навчальний рік, а також якщо працівникам підприємств, установ, організацій, які крім основної роботи працювали за сумісництвом на посадах науково-педагогічних або педагогічних працівників з обсягом роботи не менше ніж на 0,25 посадового окладу (ставки заробітної плати)».

Застосовуючи наведені висновки, суд вважає, що спірний період роботи позивача на посаді вчителя історії за сумісництвом підлягає зарахуванню до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та відповідно, право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV.

Щодо незарахування пенсійним органом до страхового стажу періоду роботи позивача з 01.12.2014 по 28.01.2022 (по дату звернення) у зв`язку з наданням незавіреної копії наказу від 17.02.2022 №45 Новодністровського опорного ЗЗСО «Новодністровська гімназія» про приведення назви посади у відповідність з нормативними документами, то суд таку позицію відповідача вважає безпідставною, оскільки Порядок №1191 не встановлює обов`язок подавати саме завірені копії документів, як можуть підтверджувати страховий стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги.

Інших нормативно-правових актів, які б встановлювати такий обов`язок, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у листі №2400-1705-8/11937 від 28 березня 2023 року не наведено.

З огляду на викладене, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області необґрунтовано відмовило позивачу у виплаті грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення.

Зважаючи на те, що звернення до суду з цим позовом обумовлено незгодою позивача із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оформленого листом від 28 березня 2023 року №2400-1705-8/11937, то суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде визнання протиправним та скасування названого рішення.

Враховуючи, що відсутні правові підстави у Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області для не зарахування спірних періодів роботи позивача, то страховий стаж, що визначає право на виплату грошової допомоги ОСОБА_1 з урахуванням таких періодів роботи складає більше 30 років.

Наведене відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV надає право ОСОБА_1 на виплату грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вказане, беручи до уваги положення статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено повноваження суду при вирішенні справи, є належним способом захисту порушених пенсійних прав позивача у даних правовідносинах.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відзив на позовну заяву до суду не подано, такий у матеріалах справи відсутній.

Відповідно до положень частин першої, третьої, сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню, то судовий збір підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, оформлене листом від 28 березня 2023 №2400-1705-8/11937, про відмову у виплаті грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 24 листопада 2023 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (м. Чернівці, Площа Центральна, 3, ).

Суддя О.П. Лелюк