Справа № 560/7946/23
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7946/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

27 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, що полягає у відмові виготовити новий розрахунок вислуги років при призначенні пенсії, з урахуванням пільгового стажу відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1783-ХІІ від 05.11.1991 року у період з 20.01.1993 року по 25.05.1998 року у подвійному розмірі, за Списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, на підставі довідки № 1 від 04.01.2021 року та довідки №2 від 04.01.2021 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданих комунальним некомерційним підприємством «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради та направити його до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області для здійснення перерахунку призначеної пенсії;

- зобов`язати Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції виготовити новий розрахунок вислуги років з урахуванням пільгового стажу у відповідності до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-X1 від 05.11.1991 року в період з 20.01.1993 року по 25.05.1998 року у подвійному розмірі, за Списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, на підставі довідки № 1 від 04.01.2021 року та довідки №2 від 04.01.2021 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданих комунальним некомерційним підприємством «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради та направити його до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області для здійснення перерахунку призначеної пенсії.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року позов задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач відзначив про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування всіх обставини справи, що в сукупності призвело до прийняття протиправного рішення.

Позивач скористався правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу, в якому виклав заперечення проти доводів відповідача та просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Оскільки предметом оскарження є рішення суду першої інстанції ухвалене у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 311 КАС України.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області, пенсійна справа № та з 02.11.2013 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

У період з 20.01.1993 року по 25.05.1998 року позивач працював на посаді медичної сестри палатної в відділенні судово-психіатричних експертиз №11 Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1, чого відповідач не заперечує. Трудовий календарний стаж на даній посаді складає 5 років 04 місяці 05 днів, що підтверджується відомостями трудової книжки та довідками КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» № 1 та №2 від 04.01.2021, наявних в матеріалах справи.

На звернення позивача, відповідач листом від 11.04.2023 повідомив останнього, що зарахування періоду роботи в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №l передбачено положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» та застосовується до осіб, яким пенсія призначена на загальних підставах. При розгляді даного звернення міжрегіональним управлінням опрацьована довідка №2 від 04.01.2021 комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги», яка надана у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Відповідач зазначив, що надані позивачем довідки не можуть бути застосовані для обчислення вислуги років, для призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб», оскільки дані довідки застосовуються відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином у міжрегіонального управління відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що зарахування стажу у подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01.01.2004 року.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають вимогам норм процесуального та матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058) №1058-IV від 09.07.2003 року.

Так, ст. 8 Закону №1058-IV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Згідно приписів ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон України №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» набрав чинності 01.01.2004 року.

До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі - Закон №1788-XII).

Так, відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, фактично відповідач не заперечує факт роботи позивача в Хмельницькій обласній психіатричній лікарні №l у спірні періоди на вказаній посаді.

Разом з тим, відповідач відмовився проводити обчислення стажу позивача в подвійному розмірі після 01.01.2004 року, посилаючись на те, що таке обчислення не передбачено ст.24 Закону №1058-IV.

З даного приводу, судова колегія відзначає, що у постанові від 03.11.2021 року по справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення», вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що набутий позивачем страховий стаж у закладах, передбачених ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", має бути зарахований до стажу у подвійному розмірі та відповідно до вимог статті 60 Закону № 1788-ХІІ, оскільки ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час, а положення ст.24 Закону №1058-IV не скасовують та не зупиняють її дію.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що робота позивача у спірні періоди на посаді медичної сестри палатної в відділенні судово-психіатричних експертиз №11 Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1, дає йому право на перерахунок пенсії із зарахуванням стажу спірних періодів роботи у подвійному розмірі, а тому дії відповідача, що полягають у відмові виготовити новий розрахунок вислуги років з урахуванням пільгового стажу у відповідності до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XІІ від 05.11.1991 року в період з 20.01.1993 року по 25.05.1998 року у подвійному розмірі за Списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, на підставі довідки №1 від 04.01.2021 року та довідки №2 від 04.01.2021 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданих комунальним некомерційним підприємством «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради та направити його до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області для здійснення перерахунку призначеної пенсії, є протиправними.

Стосовно доводів апелянта про порушення позивачем термінів звернення до суду, передбачених приписами ст. 122 КАС України, колегія суддів відзначає наступне.

Згідно частини 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строку звернення визначені у ст.123 КАС України, зокрема, частиною 3 цієї статті передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Таким чином, для вирішення питання про наявність або відсутність поважності причин пропуску строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку та коли особа дізналася (повинна була дізнатися) про порушення свого права.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

В свою чергу, як встановлено з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, про порушення своїх прав позивач дізнався з листа Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України від 14.04.2023 №3/511-23/Г-416 про відмову щодо перерахунку пенсії, а з даною позовною заявою звернувся до суду 08.05.2023 року, тобто в межах строку, встановленого приписами ст. 122 КАС України.

Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про дотримання позивачем строку звернення до суду з вказаним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

При цьому, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, судова колегія враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.