Справа № 160/21638/23
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ від 19.04.2023 року №9045 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується позивача;
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати основного грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 12.03.2023 року по 31.07.2023 року включено;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату основного грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн або 30 000 грн відповідно до Постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 12.03.2023 року по 31.07.2023 року включено
В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 01.02.2023 року на підставі лікарської довідки позивача звільнено від службових обов`язків на 5 діб з метою проведення курсу лікування. Позивач проходив медичні обстеження у зв`язку з погіршенням стану здоров`я: 18.10.2022 року проведено МРТ дослідження поперекового відділу хребта ЗТ; УЗД дослідження нирок та правого шлуночка серця; комплексне МРТ 3 відділів хребта (13.03.2023 р.); МРТ крижового відділу хребта і куприка (13.03.2023 р.). 07.02.2023 року позивачем подано рапорт командиру військової частини № НОМЕР_1 щодо надання законної можливості проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) через різке погіршення здоров`я, яке унеможливлює подальше проходження військової служби, з метою встановлення придатності/ непридатності до військової служби, для чого видати позивачеві у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК, службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів, що відповідає «Положенню про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402. Станом на лютий-березень 2023 року направлення на проходження ВЛК позивачеві не видано. Враховуючи поганий стан здоров`я та тривалий розгляд рапорту позивач у період з 16.03.2023 року по 07.04.2023 року перебував на лікуванні на денному стаціонарі. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року у справі №160/6904/23 визнано протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 07.02.2023 року та зобов`язано повторно розглянути такий рапорт. 24.07.2023 року отримано матеріали дисциплінарного провадження за притягнення до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення місця несення служби. Позивач вважає такі матеріали безпідставними, а оскаржений у цій справі наказ протиправним, позаяк перебування на лікуванні не може вважатися самовільним залишенням місця несення служби. На думку позивача, відповідач не мав права позбавляти основного грошового забезпечення, премії та додаткової винагороди на період лікування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач наданим правом не скористався. У встановлений строк відзиву на позовну заяву не надав.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що що 29.03.2022 року на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 був призваний до військової служби у Збройних Силах України.
01.02.2023 року на підставі лікарської довідки позивача звільнено від службових обов`язків на 5 діб з метою проведення курсу лікування.
Позивач проходив медичні обстеження у зв`язку з погіршенням стану здоров`я: 18.10.2022 року було проведено МРТ дослідження поперекового відділу хребта ЗТ; УЗД дослідження нирок та правого шлуночка серця; комплексне МРТ 3 відділів хребта (13.03.2023 р.); МРТ крижового відділу хребта і куприка (13.03.2023 р.).
07.02.2023 року позивачем подано рапорт командиру військової частини № НОМЕР_1 щодо надання законної можливості проходження військово-лікарської комісії (далі - ВЛК) через різке погіршення здоров`я, яке унеможливлює подальше проходження військової служби, з метою встановлення придатності/ непридатності до військової служби, для чого видати позивачеві у встановленому порядку направлення на медичний огляд ВЛК, службову характеристику для проведення медичного огляду ВЛК та пакет інших необхідних документів, що відповідає «Положенню про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затверджене наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року у справі №160/6904/23 визнано протиправну бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 07.02.2023 року та зобов`язано повторно розглянути такий рапорт.

Згідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2023 №5595 за фактом самовільного залишення в/ч позивачем призначено службове розслідування, у ході проведення якого встановлено, що 11.03.2023 року о 12:00 під час перевірки наявності особового складу в місці розташування 5 стрілецької роти 2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті Дружківка Донецької області виявлено відсутність військовослужбовця за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_1 .

По даному факту була подана довідка-доповідь від 11.03.2023 року про самовільне залишення частини військовослужбовцем.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 наказ від 19.04.2023 року №9045 «Про результати службового розслідування», заступнику командира в/ч НОМЕР_1 згідно із п. 5.4 Наказу, направити копію матеріалів службового розслідування до органів службового розслідування.

За результатами службового розслідування командиром військової частини № НОМЕР_2 прийнято рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності чи інші заходи впливу, яким серед іншого: помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної військової частини НОМЕР_1 , згідно з пунктом 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, не нараховувати грошове забезпечення солдату ОСОБА_1 з 11.03.2023 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.

Не погоджуючись з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2023 року №9045 «Про результати службового розслідування», позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно з частинами 1-4 статті 9 Закону від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, в Україні введено військовий стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався на 30 діб Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022; на 30 діб Указом Президента України від 19.04.2022 №7300; на 90 діб Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачеві призупинено виплату грошового забезпечення, в тому числі премію та додаткові винагороди, з посиланням на пункт 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260.

Відповідно до абзацу 1 та 2 пункту 144-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Абзацами 1 та 2 частини 2 статті 24 Закону України «Про військову службу та військовий обов`язок» встановлено, що військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Частиною 4 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Частиною 7 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, що Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608.

Пунктом 1 розділу IV Наказу №608 передбачено, що особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.

Пунктом 2 розділу IV наказу №608 передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

- знати підстави проведення службового розслідування;

- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Таким чином, суд зазначає, що призупиненню військової служби військовослужбовця повинно передувати службове розслідування, що є комплексом заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення, подання заяви до органів досудового розслідування та, як вирішальний елемент, внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення.

Враховуючи вищевказане, судом не вбачається підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19.04.2023 року №9045 «Про результати службового розслідування» в частині, що стосується позивача.

Суд зазначає, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 є правомірними та обґрунтованим.

При цьому, за результатами службового розслідування командиром військової частини № НОМЕР_2 прийнято рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності чи інші заходи впливу, яким серед іншого: помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної військової частини НОМЕР_1 , згідно з пунктом 5 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, не нараховувати грошове забезпечення солдату ОСОБА_1 з 11.03.2023 року, не виплачувати премію за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі та не виплачувати додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ №168 за відповідні місяці його самовільного залишення місця несення служби в повному обсязі.

Суд зазначає, що позивач в поданій ним позовній заяві жодним чином не заперечує обставин, встановлених у акті службового розслідування, а посилається лише на те, що обставини відсутності на службі пов`язані з поважними причинами, а саме: проходженням лікування.

З цього приводу суд зазначає, що Порядок і умови виплати вищенаведеної додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України визначено Міністром оборони України в Окремому дорученні №912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Окреме доручення), яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.

За приписами пункту 3 Окремого доручення передбачено, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку, зокрема, командира військової частини, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Також, згідно з пунктом 5 наведеного Окремого доручення встановлено, що виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн. або 30000 грн. здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів п. 6 Окремого доручення.

Разом з тим, підпунктом 9.7 пункту 9 згаданого Окремого доручення передбачено, що військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника) до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн або 30000 грн не включаються.

Таким чином, за процедурою, встановленою вищенаведеними приписами Окремого доручення, встановлено ряд підстав для невключення військовослужбовців до наказу про виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 у конкретному місяці, зокрема, у разі відмови військовослужбовця виконувати бойові накази (розпорядження) командира та відсутності документів, які підтверджують участь у бойових діях військовослужбовця.

Прийняття Міністром оборони України розпорядження від 23.06.2022 №912/з/29 узгоджується з повноваженнями, визначеними пунктом 17 Порядку № 260, а тому відповідні рішення підлягають врахуванню при вирішення питання про виплату додаткової допомоги, передбаченої Постановою №168.

Так, зі змісту відповідних рішень Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та від 23.06.2022 № 912/з/29 та пунктів 1, 5 розділу XVI Порядку № 260 висновується, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

При цьому, позбавлення винагороди є наслідком накладення на позивача стягнення та передбачено окремим дорученням Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29.

Відповідно до статті 110 Дисциплінарного статуту усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності.

Матеріалами службового розслідування підтверджується, що позивач вважається таким, що 11.03.2023 самовільно залишив розташування військової частини, у зв`язку з чим його виключено з грошового забезпечення, а отже припинення виплати грошового забезпечення на час самовільного залишення місця служби є правомірним.

Крім того, позивач не заперечував, що з 11.03.2023 не знаходиться за місцем несення служби, що виключає його право на отримання грошового забезпечення та інших виплат, які належать солдату, який перебуває на службі.

Посилання позивача на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.06.2023 року у справі №160/6904/23 судом не приймаєтсья до уваги, оскільки не має преюдиційного значення для вирішення цього спору.

У будь-якому випадку, вимогами спеціального законодавства передбачають випадки, коли відсутність на місці несення служби пов`язане із поважними причинами, у тому числі, із лікуванням, однак таке лікування здійснюється на підставі направлення відповідного командира, а не в самостійному порядку, як відбулось у розглянутому випадку.

Не розгляд рапорту позивача не наділяє його правом проходити лікування без отримання від командира відповідного направлення на ВЛК.

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивач фактично самовільно залишив Військову частину, у зв`язку з чим був позбавлений додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна