Справа № 621/3515/23
Суддя: Вельможна І. В.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 621/3515/23
Провадження № 2-а/621/23/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2023 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

за участі: секретяря судового засідання - Лацько А.В.,

представника позивача адвоката Чепенко О.І.,

представника відповідача - Амельченко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чепенко Олега Івановича до Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, старшого державного інспектору відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченка Владислава Олеговича про скасування постанов у справі про адміністративне правопорушення, третя особа Зміївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

в с т а н о в и в:

13.09.2023 адвокат Чепенко О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті в якому просив скасувати постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого у автоматичному режимі, серії №АА 00008582 від 16.05.2023, серії № АА 00008583 від 16.05.2023, серії № АА 00008604 від 16.05.2023, відповідно до яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафів; провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 20 вересня 2023 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

29.09.2023 позивачем було усунуто недоліки позовної заяви, відповідно до вказаної вище ухвали.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власницею транспортного засобу VOLVO FH 12 VIN НОМЕР_1 , 2001 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить останній на праві особистої приватної власності, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого 05.11.2021 ТЦС 6349 ГСЦ МВС у Харківській області.

27.07.2023 ОСОБА_1 стало відомо, що її банківський рахунок заблоковано на підставі постанови державного виконавця. Так за проханням довірительниці ОСОБА_1 адвокатом Чепенко Л.М. було скеровано відповідний адвокатський запит до Міністерства юстиції України щодо наявності у відповідних реєстрах ОСОБА_1 , як боржника, та 27.07.2023 отримано інформацію про відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є позивач у справі.

З відповіді Зміївського ВДВС у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиці від 27.07.2023 стало відомо, що підставами для відкриття виконавчих проваджень АСВП № 72371390, АСВП № 72371513, АСВП № 72371618, стали постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі від 16.05.2023 серії № АА 00008582, серії № АА 00008583, серії № АА 00008604, що надійшли від Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, за якими старшим державним виконавцем відповідного органу ДВС були відкриті виконавчі провадження: АСВП № 72371390 на підставі постанови серії № АА 00008583 від 16.05.2023; АСВП № 72371513 на підставі постанови серії № АА 00008582 від 16.05.2023; АСВП № 72371618 на підставі постанови серії № АА 00008604.

Відповідно до вказаних постанов ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення, правопорушення було зафіксовано з допомогою спеціального записуючого засобу WIM 78 WAGA WIM 35.

Так, згідно протоколу серії № АА 00008582 від 16.05.2023, 18 квітня 2023 року о 10 год. 24 хв., на 186 км.+337 м. автошляху М-04 у Дніпропетровській області, допущено рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, які визначені у пункті 22.5 ПДР України - навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 12,852% (1,478 тон) при дозволеному максимальному навантаженні 11,5 тон, таким чином відповідальною особою порушено пункт 22.5 ПДР України відповідальність за що передбачено частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у розмірі 17 000 грн; серії № АА 00008583 від 16.05.2023, 18 квітня 2023 року о 10 год. 26 хв., на 186 км.+337 м. автошляху М-04 у Дніпропетровській області, допущено рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, які визначені у пункті 22.5 ПДР України - навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 14,313% (1,646 тон) при дозволеному максимальному навантаженні 11,5 тон, таким чином відповідальною особою порушено пункт 22.5 ПДР України відповідальність за що передбачено частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у розмірі 17 000 грн; серії № АА 00008604 від 16.05.2023, 18 квітня 2023 року о 15 год. 59 хв., на 186 км.+337 м. автошляху М-04 у Дніпропетровській області, допущено рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів, які визначені у пункті 22.5 ПДР України - навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 12,852% (1,478 тон) при дозволеному максимальному навантаженні 11,5 тон, таким чином відповідальною особою порушено пункт 22.5 ПДР України відповідальність за що передбачено частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено стягнення у розмірі 8 500 грн.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Чапенко О.І. у відповідності до вимог статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, було письмово повідомлено Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті про те, що з 08.12.2021 ОСОБА_1 не є відповідальною особою, про яку йдеться мова у зазначених постановах, до вказаного письмового повідомлення було додано нотаріально посвідчений, відповідно до вимог статті 799 Цивільного кодексу України, Договір оренди (найму) укладеного 08.12.2023 між власницею транспортного засобу ОСОБА_1 та ТОВ "С-Транс", згідно умов якого Орендодавець ОСОБА_1 зобов`язується передати Орендареві - ТОВ "С-Транс" автомобіль та причіп у користування за плату на строк та на умовах встановлених цим договором, а орендар взяв на себе обов`язок користуватися речами відповідно до їх призначенн, та умов цього договору, з додержанням відповідних стандартів, технічних умов, правил технічної експлуатації, строк дії договору встановлено до 08.12.2026.

Також у вказаному письмовому повідомленні адвокатом зазначено, що ОСОБА_1 ознайомлена з винесеними постановами лише 07.08.2023, що підлягає до врахування, як на підставу того що строк оскарження постанов не пропущено та в зв`язку з викладеним адвокатом поставлено питання щодо звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до відповіді Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті отриманої адвокатом 04.09.2023, відмовлено у задоволенні скарги з посиланням на пропуск строку передбаченого для оскарження регламентованого статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки вказані та оскаржувані постанови вручені адресату 21.06.2023.

Однак разом з тим, ОСОБА_1 вказані постанови жодним чином не отримувала у вказаний у відповіді час, оскільки була відсутня на території свого місця проживання та знаходилася за межами України, як на час подання позову до суду та і на час направлення оскаржуваних постанов.

Враховуючи викладене, представник позивача зазначає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення є безпідставним, та таким, що не відповідає вимогам закону.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 20 вересня 2023 року задоволено заяву представника позивача адвоката Чепенко О.І. про забезпечення позову та з метою забезпечення даного позову зупинено стягнення у виконавчих провадженнях відкритих на підставі оскаржуваних постанов.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд на 24.10.2022.

23.10.2023 до канцелярії суду від представника відповідача Амельченко С. надійшов відзив на позов відповідно до якого останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зазначає, що посадовими особами було правомірно притягнуто позивача до відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, пунктом 22.5 Правил дорожнього руху встановлена габаритно-вагова норма щодо граничного навантаження на вісь, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами", перевищення зазначених показників є підставою для застосування адміністративного штрафу.

Правопорушення зафіксовані технічними засобами фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, які відповідають вимогам встановленим чинним законодавством України, та мають відповідні сертифікати перевірки та відповідності.

Відсоткове значення перевищення максимально допустимої маси транспортного засобу отримано з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу відповідно до ДСТУ OIML R 134 1:2010, за формулою визначеною в Правилах.

Посадовими особами Управління Укртрансбезпеки було в належний спосіб встановлено, що позивач є власником транспортного засобу VOLVO FH 12, реєстраційний номер НОМЕР_2 , інформація щодо належного користувача вказаним транспортним засобом в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутня.

Представник відповідача зазначає, що на виконання вимог статті 19 Конституції України, статей 245, 279-5, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення уповноваженими посадовими особами належним чином виявлено та зафіксовано факт вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та розглянуто справу про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, оскаржувані постанови є правомірними та такими, що відповідають вимогам законодавства, а від так не підлягають скасуванню (а.с. 67-96).

24.10.2023 судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників до 23.11.2023.

06.11.2023 від позивача ОСОБА_1 до канцелярії суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої остання наполягала на задоволенні позовних вимог та просила скасувати оскаржувані постанови, зокрема у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення (а.с 129-132).

23.11.2023 до канцелярії суду від представника позивача адвоката Чепенко О.І. надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких останній просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Чепенко О.І. в судовому засіданні 23.11.2023 просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позові та у відповіді на відзив.

Представник відповідача 1 - Амельченко С.О. просив відмовити в задоволенні позовних вимоги в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов, вважав оскаржувані постанови правомірними та такими, що прийняті відповідно до закону.

Відповідач 2 - старший державний інспектор відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченко В.О. в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки в суд не повідомив, правом надання відзиву на позов не скористався, буд яких заяв чи клопотань з процесуальних питань від відповідача до суду не надходило.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, до канцелярії суду від в.о. начальника Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нагорної О. надійшла заява відповідно до якої остання просила розглядати справу за відсутності представника третьої особи

Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частин 1-4 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У відповідності до статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати наступні обставини: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 2, 3 статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , копії реєстраційної картки транспортного засобу, транспортний засіб VOLVO FH 12 VIN НОМЕР_1 2001 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 (а.с.9-10, 11).

08 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "С-Транс" (ідентифікаційний код юридичної особи: 25466691) в особі генерального директора Коваленка Юрія Миколайовича укладено Договір оренди (найму), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жидєльовою А.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2731.

Відповідно до умов вищевказаного Договору, автомобіль марки VOLVO, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , категорія N3, тип кузова (D.4), особливі відмітки спеціалізований вантажний сідловий тягач, дата першої реєстрації в Україні 05.06.2013, дата реєстрації 05.11.2021, що належить ОСОБА_1 передано у користування за плату ТОВ "С-Транс", в особі генерального директора ОСОБА_2 , строком до 08.12.2026 (а.с.34-35).

Згідно умов договору Договору, наймач (орендар) зобов`язується користуватися речами відповідно до їх призначення та умов договору з додержанням відповідних стандартів, технічних умов, правил технічної експлуатації (п.п. 4.4.5 п. 4).

Судом встановлено, що 16 травня 2023 року старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації правопорушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченком Владиславом Олеговичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи на території України) серії АА за №00008582, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Відповідно вказаної постанови 18.04.2023 о 10 год 24 хв., за адресою: М-04, км 186+337 Дніпропетровська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті (WMI 20, WAGA- WIM35, № 7) зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 12, ДНЗ НОМЕР_2 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 12,852% (1,478 тон) при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні право порушення (а.с. 25-26, 73 зворот -76).

Крім того, 16 травня 2023 року головним спеціалістом відділу провадження систем автоматичної фіксації правопорушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи на території України) серії АА за №00008583, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Відповідно вказаної постанови 18.04.2023 о 10 год 26 хв., за адресою: М-04, км 186+337 Дніпропетровська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті (WMI 20, WAGA- WIM35, № 7) зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 12, ДНЗ НОМЕР_2 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 14,313% (1,646 тон) при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні право порушення (а.с. 27-28, 77 зворот -80).

Крім того, 16 травня 2023 року старшим державним інспектором відділу провадження систем автоматичної фіксації правопорушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Дорошенко Ольгою Володимирівною винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи на території України) серії АА за №00008583, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 грн.

Відповідно вказаної постанови 18.04.2023 о 15 год 59 хв., за адресою: М-04, км 186+337 Дніпропетровська область автоматичним пунктом фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті (WMI 20, WAGA- WIM35, № 7) зафіксовано транспортний засіб VOLVO FH 12, ДНЗ НОМЕР_2 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу з перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 8,104% (0,932 тон) при дозволеному максимальному навантаженні на вісь 11,5 тон, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні право порушення (а.с. 29-30, 81 зворот -82).

Як вбачається з позовної заяви та відповіді на відзив у зв`язку воєнною агресією РФ проти України та проведенням бойових дій позивач ОСОБА_1 07.03.2022 виїхала за межі України та не проживала за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , перший перетин кордону України на в`їзд 07.03.2022 (а.с. 104-105).

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників, дата та час пошуку 27.07.2023 17:19, Зміївським відділом державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкриті виконавчі провадження № АСВП № 72371390, АСВП № 72371513, АСВП № 72371618, категорія стягнення: стягнення штрафів у сфері безпеки дорожнього руху у справах про адміністративні правопорушення, боржник ОСОБА_1 , стягувач: Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті (а.с. 11-12).

Відповідно до супровідних листів № 15305, № 15109, №15115 27.07.2023 державним виконавцем Зміївського відділу державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Смагловою Л.С. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , надіслано постанови про відкриття виконавчих проваджень № 72371390, № 72371513, № 72371618 (а.с. 13-21).

07.08.2023 директором Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Гладчук Д. у відповідь на адвокатський запит адвоката Чепенка О.І. в інтересах ОСОБА_1 від 04.08.2023 під вих. № 7494/3.615-23 надіслано копії постанов про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, серії № АА 00008582 від 16.05.2023, серії № АА 00008583 від 16.05.2023, серії № АА 00008604 від 16.05.2023 (а.с. 22-23, 24 30).

25.08.2023 адвокатом Чепенко О.І. в інтересах ОСОБА_1 на адресу Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті було надіслано Повідомлення на підставі статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення про скасування постанов серії № АА 00008582 від 16.05.2023, серії № АА 00008583 від 16.05.2023, серії № АА 00008604 від 16.05.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, зокрема у зв`язку з укладенням 08.12.2021 Договору оренди (найму) транспортного засобу (а.с. 31-35).

Листом Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Гладчук Д. від 29.08.2023 вих. № 8441/3.7/15-23 адвокату Чепенко О.І. в інтересах ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на постанови у справах про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі у зв`язку з пропуском строку передбаченого статтею 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення, роз`яснено право на оскарження (а.с. 36-38)

Так, предметом оскарження у цій справі є постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі серії № АА 00008582 від 16.05.2023, серії № АА 00008583 від 16.05.2023, серії № АА 00008604 від 16.05.2023

Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет законності оскаржуваних постанов, оцінивши їх на предмет відповідності верховенству права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини дванадцятої статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Так, згідно частин 1, 2 статті 229 Кодексу України про адміністративнф правопорушення органи автомобільного транспорту та електротранспорту (тролейбус, трамвай) розглядають справи про адміністративні правопорушення, зв`язані з порушенням правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, правил користування автомобільним транспортом та електротранспортом (стаття 119, частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частина п`ята статті 133, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Від імені органів автомобільного транспорту та електротранспорту розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають зокрема право: на автомобільному транспорті - посадові особи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті (частина друга статті 122-2, частини друга, третя статті 132-1, стаття 132-2, частини перша, друга, четверта, п`ята і сьома статті 133-1, стаття 133-2); керівник перевізника, який в установленому законодавством порядку надає транспортні послуги, його заступники та контролери (частина третя статті 119, частина п`ята статті 133, частина друга статті 134, абзаци четвертий, шостий та восьмий статті 135).

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення № 103), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства (п. 3 Положення № 103). Відповідно до п.п. 2, 15, 29 пункту 5 Положення № 103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань - здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; - здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; - у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення. За положеннями частини шостої статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі виявлення адміністративного правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, правопорушення, передбаченого статтею 132-2 цього Кодексу, та/або порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), протокол про адміністративне правопорушення не складається, а постанова у справі про адміністративне правопорушення виноситься без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Копії постанови у справі про адміністративне правопорушення та матеріалів, зафіксованих за допомогою працюючих в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, надсилаються особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, протягом п`ятнадцяти днів з дня винесення такої постанови, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 279-1 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців 14-17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи: за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з вимогами статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини 19 статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт", державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Частиною другою статті 29 Закону України "Про дорожній рух", з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Визначення поняття великовагових та великогабаритних транспортних засобів міститься у постанові Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 "Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування", зокрема, це транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху України.

Згідно з частиною 1 статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Відповідно до статті 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративну відповідальність несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань на момент запиту відсутні відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Частиною другою статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що відповідальність настає за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до примітки зазначеної статті, підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Згідно частини другої статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 33 Закону України "Про автомобільні дороги" від 08 вересня 2005 року № 2862-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами визначена Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі Правила № 30), транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, б) фактичної маси для чотирьохвісного автомобіля з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами на дорогах державного значення, тон - 38 т; в) навантаження на вісь, зокрема, на одинарну вісь - 11,5 т, на здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр - 11,5 т, від 1 до 1,3 метра - 16 т, від 1,3 до 1,8 метра чотирьохвісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 т - 23 т.

В силу пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Порядок фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 № 1174.

Відповідно до п.п. 2, 16 Порядку фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174, посадові особи Укртрансбезпеки, уповноважені розглядати справи про правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, під час їх розгляду використовують інформаційні файли, тобто упорядковану сукупність відомостей про: транспортний засіб; відповідальну особу, визначену статтею 14-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення; наявність/відсутність документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, або дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні; мета даних, сформованих автоматичним пунктом.

Згідно з п. 11 Порядку №1174 автоматичними пунктами фіксуються правопорушення, передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Пунктом 1 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.11.2018 №1197 закріплено, що цей Порядок визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів відомостей про належного користувача транспортного засобу.

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку внесення відомостей про належного користувача, належний користувач фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи лізингоодержувача (особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи лізингоодержувача) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу або отримала в установлений законодавством спосіб право користуватися ним, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру, відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення несуть відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).

Так, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.

Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт"та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Своєю чергою згідно з вказаною нормою права водій це особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка, а послуга з перевезення пасажирів чи вантажів це перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату.

Відповідно до статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник повинен, серед іншого, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За правилами статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт"автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

При цьому документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Водночас перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Аналізуючи вищенаведені положення законодавства, дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 01 червня 2023 року та від 06 липня 2023 року у справах № 640/39442/21 та № 560/514/22 відповідно.

Така позиція узгоджується також із висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловленими у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/7554/19, в якій встановлено, що перевізником у спірних правовідносинах є товариство, яким отримано транспортний засіб на підставі укладеного договору суборенди, та яким вчинено порушення, що полягає у перевищенні транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, яке встановлено внаслідок проведення Укртрансбезпекою габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля.

Відповідно до статті 800 Цивільного кодексу України наймач самостійно здійснює використання транспортного засобу у своїй діяльності і має право без згоди наймодавця укладати від свого імені договори перевезення, а також інші договори відповідно до призначення транспортного засобу.

Отже, у спірних правовідносинах, що склались у цій справі, транспортний засіб передано позивачем в оренду ТОВ "С-Транс", договір оренди є чинним, недійсним не визнавався, тому саме наймач ТОВ "С-Транс"- є автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт" в межах спірних правовідносин, а не позивач.

Таким чином, аналізуючи наведені вище положення законодавства у зіставленні з обставинами цієї справи, суд виходить передусім з того, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.

При цьому автомобільний перевізник має використовувати транспортний засіб для перевезення вантажу на законних підставах. Проте автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Не без того, що надання цієї послуги може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої абзацом 17 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт". Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.

Внесення відомостей до ЄДРТЗ (Єдиний державний реєстр транспортних засобів) щодо належного користувача транспортного засобу є виключно правом особи, уповноваженої на подання відповідної заяви в порядку, передбаченому Порядком № 1197.

При цьому, невнесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу, незалежно від підстав такого невнесення викликає автоматичне визначення відповідальною особою за вчинення адміністративних правопорушень саме особу, за якою зареєстрований транспортний засіб або ж керівника юридичної особи, за якою він зареєстрований.

До того ж, відповідно до пункту 5 Порядку №1197, відомості про належного користувача до ЄДРТЗ вносяться через: 1) територіальні органи з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС); 2) веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС; 3) Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Отже, у разі, якщо належний користувач не звертається до сервісного центру МВС з відповідною заявою, згідно пункту 24 Порядку № 1197, особа за якою зареєстрований транспортний засіб або представник юридичної особи не позбавлений можливості внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача через веб-додаток, розміщений на офіційному веб-сайті Головного сервісного центру МВС або через Єдиний державний вебпортал електронних послуг особисто, що встановлено пунктом 5 Порядку №1197. Зокрема, згідно пункту 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 № 779 (надалі Порядок ведення ЄДРТЗ), до ЄДРТЗ вноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку). У відповідності до пункту 4 Розділу II Порядку ведення ЄДРТЗ, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі, зокрема, державної реєстрації транспортного засобу; перереєстрації транспортного засобу; зняття з обліку транспортного засобу; внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.

Згідно статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Пунктом 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, з наведеного вбачається, що за порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, зокрема за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу або документа про внесення плати за проїзд великовагових транспортних засобів автомобільні перевізники-суб`єкти господарювання несуть фінансову відповідальність.

Суд звертає увагу, що Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті здійснюють (здійснювали) свою діяльність як суб`єкти владних повноважень, а отже їх діяльність має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування.

При цьому суд нагадує, що зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін, судом не встановлено факту того, що саме ОСОБА_1 користувалася даним транспортним засобом як автомобільний перевізник.

Натомість, на переконання суду, безпідставними є доводи представника відповідача в тій частині, що саме на власника транспортного засобу належить покласти відповідальність за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

При цьому, суд звертає увагу на положення пункту 2.2 Правил дорожнього руху, а саме те, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

А тому, суд вважає, що встановлення факту належності транспортного засобі на праві власності ОСОБА_1 не робить її на безумовній основі автомобільним перевізником, на якого покладається відповідальність за перевищення габаритно-вагових норм при користуванні таким транспортним засобом.

Крім того, суду надано належні докази передавання ОСОБА_1 автомобіля VOLVO, 2001 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 08.12.2021 ТОВ "С-Транс" на підставі Договору оренди (найму), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Жидєльовою А.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 2731, строком до 08.12.2026.

Відповідачу при прийнятті оскаржуваного рішення слід було врахувати зміст права власності (володію, користуюсь, розпоряджаюся) та природу титульного власника, який фактично користувався автомобілем і саме він мав нести відповідальність за його перевантаження.

Відтак, при розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт така обставина підлягала обов`язково з`ясуванню, доказів чому суду надано не було.

Дана позиція знайшла підтвердження у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а, провадження № К/990/34398/22.

Відтак, суд вважає, що оскаржувані постанови, якими до позивача застосовано штраф, винесено з порушенням визначених до неї вимог. Як наслідок, оскаржувані постанови є протиправнимив силу своєї безпідставності.

Аналізуючи зазначене вище у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання протиправними та скасування постанов про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого у автоматичному режимі, серії № АА 00008582 від 16.05.2023, серії № АА 00008583 від 16.05.2023, серії № АА 00008604 від 16.05.2023, відповідно до яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваної позивачем постанови, а тому, зважаючи на наведені вище норми законодавства та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у цій справі, вищезазначених висновків суду не спростовують.

При цьому суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справіна користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 610 грн. 40 к.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 7, 71, 77, 139, 286, Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення України суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чепенко Олега Івановича - задовольнити.

Скасувати постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого у автоматичному режимі, серії № АА 00008582 від 16.05.2023, серії № АА 00008583 від 16.05.2023, серії № АА 00008604 від 16.05.2023, відповідно до яких ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у виді штрафів та закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 за частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті на користь ОСОБА_1 , 1610 (одну тисячу шістсот десять) грн 40 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, з одночасним надсиланням апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач 1 Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, місце знаходження: вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150.

Відповідач 2 старший державний інспектор відділу впровадження системи автоматичної фіксації порушень Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Савченко Владислав Олегович, адреса місце знаходження: вул. Антоновича, буд. 51, м. Київ, 03150.

Третя особа - Зміївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса місце знаходження: вул. Гагаріна, буд. 15, м. Зміїв, Харківська область, 63404.

Головуючий: