Справа № 440/2219/22
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 р. Справа № 440/2219/22

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою депутата Карлівської міської ради ІХ скликання ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2022, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі №440/2219/22

за позовом депутата Карлівської міської ради ІХ скликання ОСОБА_1

до Карлівської міської ради Полтавської області

про визнання протиправними та нечинними рішень,

ВСТАНОВИВ:

Депутат Карлівської міської ради ІХ скликання ОСОБА_1 (далі позивач, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Карлівської міської ради Полтавської області (далі Карлівська МР, відповідач), у якій просить:

- визнати протиправним та нечинним рішення Карлівської міської ради Полтавської області від 06.01.2022 "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Карлівської міської ради";

- визнати протиправним та нечинним рішення Карлівської міської ради Полтавської області від 06.01.2022 "Про обрання голів постійних депутатських комісій Карлівської міської ради ІХ скликання".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду 29 серпня 2022 року у задоволенні позову депутата Карлівської МР ІХ скликання ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову з підстав відсутності у позивача права на оскарження спірних рішень, оскільки вважає, що будь-яка особа, яка мешкає на території Карлівської МР має право на оскарження спірних рішень. Вказує на недотримання відповідачем принципу пропорційності у призначенні членів фракції до відповідних постійних комісій відповідача. Також покликається на протиправність спірних рішень з огляду на недотримання відповідачем вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» в частині не опублікування проектів спірних рішень за десять робочих днів до дати засідання ради.

Відповідач у наданому до суду відзиві на апеляційну скаргу просив залишити рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) , суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

З урахуванням положень вище зазначеної статті КАС України, а також того, що жодна із сторін не заявила клопотання про розгляд справи за їх участю, справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

06.01.2022 відбулося друге засідання першої сесії Карлівської МР дев`ятого скликання, що підтверджується відповідним протоколом (а.с. 12-38).

На вказаному засіданні публічно оголошено головуючим на сесії - виконувачем обов`язків міського голови, секретарем міської ради ОСОБА_2 про факт створення депутатської фракції "Українці" у Карлівській МР у складі ОСОБА_1 (голова фракції), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 12, 104).

Поряд з цим, згідно з пунктами 11, 12 порядку денного другого засідання першої сесії дев`ятого скликання Карлівської МР на засіданні вирішувалось питання про:

- обрання голів постійних депутатських комісій Карлівської МР дев`ятого скликання;

- про затвердження складу постійних депутатських комісій Карлівської МР.

06.01.2022 за результатами розгляду вказаних питань на другому засіданні першої сесії дев`ятого скликання Карлівської МР прийняті такі рішення:

1) "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Карлівської міської ради", яким затверджено наступний склад постійних депутатських комісій Карлівської МР (а.с. 126-127):

- постійна депутатська комісія з питань бюджету, фінансів, цін, планування та обліку, управління комунальним майном, житловим та комунальним господарством, благоустрою, транспорту, архітектури та будівництва - голова ОСОБА_9 , члени комісії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

- постійна депутатська комісія з питань регулювання земельних відносин, надр, охорони навколишнього середовища та санітарного стану - голова комісії ОСОБА_14 , члени комісії ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ;

- постійна депутатська комісія з питань міжнародних зв`язків, розвитку покинутих територій та гуманітарних допомог - без затвердженого голови та членів комісії;

- постійна депутатська комісія з питань законності та правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів - голова комісії ОСОБА_19 , члени комісії ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;

- постійна депутатська комісія з питань соціально-економічного розвитку, соціальної політики, освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту - голова комісії ОСОБА_22 , члени комісії ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 ;

2) "Про обрання голів постійних депутатських комісій Карлівської МР ІХ скликання", яким вирішено (а.с. 126-127):

- обрати ОСОБА_9 головою постійної депутатської комісії з питань бюджету, фінансів, цін, планування та обліку, управління комунальним майном, житловим та комунальним господарством, благоустрою, транспорту, архітектури та будівництва;

- обрати ОСОБА_14 головою постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин, надр, охорони навколишнього середовища та санітарного стану;

- обрати ____________ головою постійної депутатської комісії з питань міжнародних зв`язків, розвитку покинутих територій та гуманітарних допомог;

- обрати ОСОБА_19 головою постійної депутатської комісії з питань законності та правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів;

- обрати ОСОБА_22 головою постійної депутатської комісії з питань соціально-економічного розвитку, соціальної політики, освіти, охорони здоров`я, культури, фізкультури і спорту.

Вважаючи протиправними рішення Карлівської МР від 06.01.2022 "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Карлівської міської ради" та "Про обрання голів постійних депутатських комісій Карлівської міської ради ІХ скликання", депутат Карлівської МР ІХ скликання ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення його суб`єктивного права оскарженими рішеннями відповідача та вказав, що такі рішення ухвалені колегіальним органом з дотриманням відповідної процедури.

Колегія суддів, розглядаючи апеляційну скаргу позивача в межах ст. 308 КАС України, погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (надалі - Закон № 280/97-ВР) передбачено, що правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, цим та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ч. 1 ст. 24 Закону № 280/97-ВР).

Відповідно до ст. 2 Закону № 280/97-ВР місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Закону № 280/97-ВР визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ст. 45 Закону № 280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна в місті (у разі її створення), районна, обласна рада складається з депутатів, які обираються жителями відповідного села, селища, міста, району в місті, району, області на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування.

За приписами статті 47 Закону № 280/97-ВР постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.

Постійні комісії обираються радою на строк її повноважень у складі голови і членів комісії. Всі інші питання структури комісії вирішуються відповідною комісією.

До складу постійних комісій не можуть бути обрані сільський, селищний, міський голова, секретар сільської, селищної, міської ради, голова районної у місті (у разі її створення), районної, обласної ради, їх заступники.

Депутати працюють у постійних комісіях на громадських засадах. За рішенням обласних рад голови постійних комісій з питань бюджету можуть працювати в раді на постійній основі.

Постійні комісії є підзвітними раді та відповідальними перед нею.

Перелік, функціональна спрямованість і порядок організації роботи постійних комісій визначаються регламентом відповідної ради та Положенням про постійні комісії, що затверджується радою з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" щодо реалізації повноважень ради у здійсненні державної регуляторної політики постійними комісіями відповідної ради.

Закон України «Про статус депутатів місцевих рад» (надалі Закон № 93-IV) відповідно до Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», інших законів України визначає правовий статус депутата сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - місцева рада) як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та рівноправного члена місцевої ради, встановлює гарантії депутатської діяльності та порядок відкликання депутата місцевої ради.

Частиною 2 статті 20 Закону № 93-IV визначено, що депутат місцевої ради, крім секретаря ради, голови районної у місті, районної, обласної ради та їх заступників, повинен входити до складу однієї з постійних комісій, що утворюються радою.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Відповідно до п. 15 ч. 2 ст. 19 Закону № 93-IV депутат місцевої ради має право об`єднуватися з іншими депутатами місцевої ради в депутатські групи, фракції, які діють відповідно до регламенту ради.

Згідно зі статтею 28 Закону № 93-IV депутатські групи, фракції мають право:

1) на пропорційне представництво в постійних та тимчасових комісіях ради;

2) попередньо обговорювати кандидатури посадових осіб, яких обирає, призначає чи затверджує рада;

3) на гарантований виступ свого представника на пленарному засіданні ради з кожного питання порядку денного сесії ради;

4) об`єднувати зусилля з іншими групами, фракціями для створення більшості в раді чи опозиції;

5) здійснювати інші права, передбачені законами України.

Відповідно до статей 11, 12 Регламенту Карлівської МР VІІІ скликання (а.с. 84 зі звороту, 85) депутатські фракції ради формуються на основі єдності поглядів партійного членства депутатськими радами, які були обрані від партії або за згодою партії, яку мають намір у раді представляти депутати.

Кожна депутатська фракція (група) реєструється. Умовою реєстрації є надходження в раду підписаного особисто кожним депутатом, який увійшов до складу депутатської фракції (групи), письмового повідомлення про сформування та копії протоколу установчих зборів депутатської групи (фракції).

Міський голова інформує депутатів про реєстрацію такої депутатської фракції (групи), її кількісний склад, голову депутатської фракції (групи) та членів. Депутатська фракція (група) вважається створеною з моменту оголошення головуючим про це на пленарному засіданні сесії ради.

Зміст позовної заяви та апеляційної скарги свідчить, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з адміністративним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, не розмежовує порушені права депутатів фракції політичної партії "Українці" та його права як депутата Карлівської міської ради ІХ скликання.

Матеріалами справи підтверджено та не спростовується сторонами, що ОСОБА_1 є головою депутатської фракції "Українці" у Карлівській МР дев`ятого скликання (а.с. 12, 211-216).

Стосовно доводів апелянта про те, що він має право представляти інтереси фракції міської ради в судах або інтереси депутатів, що входять до такої фракції , колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону № 280/97-ВР сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються такі питання: прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів (п. 30 ч. 1 ст. 43 Закону № 280/97-ВР).

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. (ч. 10 ст. 59 Закону № 280/97-ВР).

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування. (ч. 2 ст. 2 Закону № 93-IV).

Відповідно до ст. 11 Закону № 93-IV у виборчому окрузі депутат місцевої ради має право: 1) офіційно представляти виборців свого виборчого округу та інтереси територіальної громади в місцевих органах виконавчої влади, відповідних органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах і організаціях незалежно від форми власності з питань, що належать до відання органів місцевого самоврядування відповідного рівня; 2) брати участь з правом дорадчого голосу у засіданнях інших місцевих рад та їх органів, загальних зборах громадян за місцем проживання, засіданнях органів самоорганізації населення, що проводяться в межах території його виборчого округу; 3) порушувати перед органами і організаціями, передбаченими пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадовими особами, а також керівниками правоохоронних та контролюючих органів питання, що зачіпають інтереси виборців, та вимагати їх вирішення; 4) доступу до засобів масової інформації комунальної форми власності з метою оприлюднення результатів власної депутатської діяльності та інформування про роботу ради в порядку, встановленому відповідною радою; 5) вносити на розгляд органів і організацій, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, та їх посадових осіб пропозиції з питань, пов`язаних з його депутатськими повноваженнями у виборчому окрузі відповідно до закону, брати участь у їх розгляді.

При здійсненні депутатських повноважень депутат місцевої ради має також право: 1) на депутатське звернення, депутатський запит, депутатське запитання; 2) на невідкладний прийом; 3) вимагати усунення порушень законності і встановлення правового порядку.

Депутат місцевої ради є відповідальним перед виборцями свого виборчого округу і їм підзвітним. У своїй роботі у виборчому окрузі взаємодіє з органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, органами самоорганізації населення, трудовими колективами, об`єднаннями громадян.

Згідно зі ст. 15 Закону № 93-IV депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності має право вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, об`єднання громадян, керівники підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, до яких звернувся депутат місцевої ради, зобов`язані негайно вжити заходів до усунення порушення, а в разі необхідності - до притягнення винних до відповідальності з наступним інформуванням про це депутата місцевої ради.

У разі невжиття відповідних заходів посадові особи місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та керівники правоохоронних і контролюючих органів, до яких звернувся депутат місцевої ради, несуть адміністративну або кримінальну відповідальність, встановлену законом.

З наведених приписів законодавства випливає, що питання звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади може бути вирішено на пленарних засіданнях відповідної ради.

Саме відповідні Ради, а не окремі депутати, згідно ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» є тими представницькими органами місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами, а отже й наділені в силу Закону на звернення до суду з метою захисту порушених прав територіальної громади.

Право захищати інтереси територіальної громади (або її окремих представників) в суді може бути реалізоване шляхом представництва. При цьому, депутат місцевої ради не уповноважений представляти у судах інтереси такої ради, або інтереси утворених нею комісій, або інтереси певної фракції такої ради, або інтереси виборців інакше, ніж поза відносинами представництва.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного, з урахуванням приписів КАС України, слід дійти висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Такі висновки суду узгоджуються з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2018 року по справі №428/12848/15-а.

Разом з тим, суд зауважує, що голова фракції міської ради не уповноважений представляти у судах інтереси такої фракції, або інтереси окремих депутатів фракції поза відносинами представництва.

Посилання апелянта на те, що його як депутата, повноваження діяти від імені депутатської фракції "Українці" підтверджуються підписами всіх учасників фракції, які містяться у повідомленні про створення депутатської фракції "Українці" та в Протоколі установчих зборів даної фракції від 17.12.2021, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені документи не містять уповноваження ОСОБА_1 на звернення до суду з цим позовом від імені фракції для відновлення її порушених прав. Зі змісту протоколу установчих зборів вбачається, що голову фракції ОСОБА_1 уповноважили лише на подання до Карлівської МР письмового повідомлення про формування депутатської фракції та копії протоколу установчих зборів депутатської фракції «Українці» від 17.12.2021 з правом посвідчення копії цього протоколу. Інших прав, зокрема представництва депутатської фракції «Українці», у судових органах голові фракції ОСОБА_1 не надавалося (а.с. 213-215).

Доводи апеляційної скарги на те, що позивач, як депутат у разі виявлення порушень в діяльності місцевої ради, зокрема прийняття місцевою радою рішень, що суперечать закону, або визнання будь-яких процесуальних дій, що не відповідають закону, в тому числі і порушення приписів Закону України "Про статус депутатів місцевих рад", має право звернутися до суду, з метою оскарження рішення ради, що прийняте з порушенням такого закону, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки даним Законом не передбачено такого права. Частина 1 та 2 статті 15 Закону України "Про статус депутатів місцевих рад" передбачено право депутата місцевої ради як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу у разі виявлення порушення прав та законних інтересів громадян або інших порушень законності вимагати припинення порушень, а в необхідних випадках звернутися до відповідних місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, а також до правоохоронних і контролюючих органів та їх керівників з вимогою вжити заходів щодо припинення порушень законності.

У разі виявлення порушення законності депутат місцевої ради має право на депутатське звернення до керівників відповідних правоохоронних чи контролюючих органів.

Як наслідок, колегія суддів вважає правомірними висновки суду першої інстанції, що позивачем у даному випадку не доведено порушення спірним рішення Карлівської МР Полтавської області від 06.01.2022 "Про затвердження складу постійних депутатських комісій Карлівської міської ради" особисто його прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, а відтак, й наявності права звернення до суду з цим позовом. А тому відсутні підстави для задоволення вимог позову в цій частині.

Стосовно рішення Карлівської міської ради Полтавської області від 06.01.2022 "Про обрання голів постійних депутатських комісій Карлівської міської ради ІХ скликання", колегія суддів зазначає таке.

06.01.2022 депутатами Карлівської міської ради від політичної партії "Українці" А. Дуленком, Є. Зубковим, М. Ткаченком, А. Фисуном, М. Капраловим на ім`я в.о. голови - секретаря Карлівської міської ради Бобрицького С.Б. було подано пропозицію про включення їх до відповідних складів комісій Карлівської міської ради наступних депутатів партії "Українці".

Водночас, згідно з поданням секретаря ради С. Бобрицького депутатам другого засідання першої сесії дев`ятого скликання Карлівської міської ради від 06.01.2022 у відповідності до положень статті 47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" щодо обрання голови постійної депутатської комісії з питань міжнародних зв`язків, розвитку покинутих територій та гуманітарних допомог подано кандидатуру ОСОБА_1 (а.с. 55).

Зі змісту пункту 11 протоколу другого засідання першої сесії дев`ятого скликання Карлівської міської ради судом встановлено, що під час розгляду питання обрання ОСОБА_1 головою постійної депутатської комісії з питань міжнародних зв`язків, розвитку покинутих територій та гуманітарних допомог останній заявив про самовідвід (а.с. 29).

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: затвердження регламенту ради; утворення і ліквідація постійних та інших комісій ради, затвердження та зміна їх складу, обрання голів комісій.

При цьому, аналіз наведених вище приписів ст. 46, ч. 1-3 ст. 59 та п. 1, 2 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР дає підстави для висновку, що питання утворення постійних комісій ради, затвердження їх складу та обрання голів комісій вирішуються у спосіб ухвалення рішення більшістю депутатів відповідної громади.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами поіменного голосування депутатів Карлівської міської ради головою комісії з питань бюджету, фінансів, цін, планування та обліку, управління комунальним майном, житловим та комунальним господарством, благоустрою, транспорту, архітектури та будівництва обрано депутата Карлівської МР - ОСОБА_9 , яка була запропонована секретарем ради ОСОБА_2 як перший кандидат на цю посаду.

Натомість секретарем ради ОСОБА_2 кандидатура позивача була запропонована на посаду голови комітету з питань міжнародних зв`язків, розвитку покинутих територій та гуманітарних допомог, від якої останній відмовився, заявивши самовідвід.

Так, дійсно позивач має право висловити своє бажання щодо його включення до певної постійної депутатської комісії Карлівської МР, але вирішення такого питання належить до виключної компетенції ради, способом реалізації якої є ухвалення рішень більшістю депутатів відповідної ради.

Водночас, жодною нормою чинного законодавства не передбачено імперативної заборони щодо включення депутата до іншої постійної депутатської комісії, ніж тієї, що вказана в його заяві.

До того ж, чинне законодавство не містить застережень стосовного вирішення питання про включення депутата до складу постійної депутатської комісії, у разі виявлення депутатом бажання працювати у складі іншої комісії, у випадках, коли за результатами голосування з цього питання на сесії ради така ініціатива не підтримана більшістю депутатів.

Відтак, незгода позивача з рішенням, яке прийняте сесією ради, не свідчить про порушення прав останнього, оскільки міська рада діє як колегіальний орган та рішення на сесії ради приймаються більшістю голосів депутатів відповідної ради.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оспорюване рішення не порушує прав та інтересів позивача в розумінні ст. 2 КАС України.

Стосовно порушення Карлівською міською радою порядку оприлюднення проектів спірних рішень, колегія суддів зазначає таке.

Так, відповідно до приписів Регламенту Карлівської МР VІІІ скликання (з урахуванням змін) проекти рішень, що готуються до розгляду радою, оприлюднюються апаратом міської ради (далі - Апарат ради) на офіційному веб-сайті ради не пізніше як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття, крім випадків, коли законодавством України передбачені більш стислі строки розгляду та прийняття рішень з окремих питань (у випадку передбаченому Законом проекти рішень оприлюднюються не пізніше як за 1 (один) день до дати їх розгляду на сесії ради), в тому числі ті які готуються до розгляду радою на першій сесії новообраної ради (а.с. 186).

Учасниками справи не заперечується обставини оприлюднення проектів спірних рішень за 1 день до дати їх розгляду на сесії ради.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що 06.01.2022 відбулось друге засідання першої сесії Карлівської МР, на якому були ухвалені спірні рішення. Проекти відповідних рішень були опубліковані за 1 день до сесії з огляду на те, що вказані у них питання потребували невідкладного рішення, оскільки відсутність сформованих комісій не давало б змоги розглядати жодних питань та проводити сесії, за умови, що кожен з запропонованих проектів рішень перш, ніж виноситись на розгляд сесії, проходять розгляд в комісіях.

Крім того, ст. 24 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначена відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Так, відповідальність за порушення законодавства про доступ до публічної інформації несуть особи, винні у вчиненні таких порушень, зокрема, неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону.

Отже, Законом України "Про доступ до публічної інформації" визначено, що неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону є підставою для притягнення винної особи до відповідальності. Однак це не є підставою для скасування спірного рішення згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 818/294/18 та від 12.03.2020 у справі № 278/3142/16-а.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін та відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу депутата Карлівської міської ради ІХ скликання ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2022 року по справі №440/2219/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк