Справа № 335/11051/23
Суддя: Мінаєв М. М.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Печерей О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , поданим через представника адвоката Вакуленко Дмитра Олександровича, до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

13.11.2023 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому позивач просить скасувати постанову у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (серія БАВ № 289355 від 01.11.2023 р.) за ч. 2 та ч. 3 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді адміністративного штрафу в розмірі 510,00 грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що оскаржувана постанова складена за відсутності для цього законних підстав.

Зокрема, позивач посилається на те, що він працює дорожнім робітником в ТОВ «РЕМШЛЯХБУД».

01.11.2023 року інспектором відділу безпеки дорожнього руху УПП в Запорізькій області Афанасьєвим І.С. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 та 3 ст. 140 КУпАП. Як зазначено в оскаржуваній постанові, 01.11.2023 у 14 год. 35 хв. позивач в м. Запоріжжя, по вул. Яценка, 1, здійснював будівельні роботи (розпилювання бетонного лотка «ліньовка») у межах червоної лінії дороги без погодження з органами Національної поліції, та без позначеного місця виконання робіт відповідними дорожніми знаками та дорожніми огородженнями, чим порушив вимоги п. п. 1.5, 32.1 Правил дорожнього руху, ДСТУ 8749, 4100, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух».

При цьому працівником поліції не було враховане те, що позивач в даному випадку не є суб`єктом правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 140 КУпАП. Так, вказані у протоколі роботи виконує ТОВ «РЕМШЛЯХБУД» на підставі Договору № 68 від 26.07.2023, укладеного з Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради, а позивач є простим дорожнім робітником, в службові обов`язки якого не входить вчинення дій, вказаних у протоколі. Крім того, у протоколі не зазначено, які саме нормативи щодо обладнання на вулицях місць провадження робіт було порушено.

При винесені оскаржуваної постанови суб`єкт владних повноважень керувався формальним підходом, не з`ясував всіх обставин події.

Ухвалою суду від 15.11.2023 року провадження у справі було відкрите.

Відповідач УПП в Запорізькій області надіслав відзив на позов із запереченнями проти його задоволення, посилаючись на відсутність порушень з боку працівника поліції при винесенні оскаржуваної постанови, а також на те, що вказаний у протоколі факт є підтвердженим відповідними доказами, зокрема, відеозаписом, копія якого додана до відзиву.

Відповідач Департамент патрульної поліції відзиву на позов не надіслав.

В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами.

Відповідачі явку представників не забезпечили. Від Департаменту патрульної поліції жодних заяв чи клопотань процесуального характеру не надійшло. УПП в Запорізькій області просило розглянути справу без його участі.

Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 229 КАС України.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до такого.

Як випливає з матеріалів справи, Постановою серії БАВ № 289355 від 01.11.2023 року по справі про адміністративне правопорушення, винесеною інспектором ВДБР УПП в Запорізькій області, позивач був визнаний винуватим у тому, що 01.11.2023 у 14 год. 35 хв. позивач в м. Запоріжжя, по вул. Яценка, 1, здійснював будівельні роботи (розпилювання бетонного лотка «ліньовка») у межах червоної лінії дороги без погодження з органами Національної поліції, та без позначеного місця виконання робіт відповідними дорожніми знаками та дорожніми огородженнями, чим порушив вимоги п. п. 1.5, 32.1 Правил дорожнього руху, ДСТУ 8749, 4100, ст. 12 Закону України «Про дорожній рух». Цією постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення за ч. 2 та ч. 3 ст. 140 КУпАП, із застосуванням ст. 36 КУпАП у виді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі по адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 зробив висновок про те, що сама постанова про адміністративне правопорушення не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Частиною другою статті 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення визначеного законодавством порядку погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції: встановлення рекламоносіїв, технічних засобів організації дорожнього руху, проведення будь-яких робіт на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах; розроблення проектної документації на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів та об`єктів дорожнього сервісу; здійснення пасажирських перевезень за встановленими маршрутами руху транспортних засобів загального користування.

Крім того, частиною третьою статті 140 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення нормативів щодо обладнання на автомобільних дорогах, вулицях, залізничних переїздах місць: провадження робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій тощо, а так само неусунення після закінчення робіт перешкод і неприведення автомобільної дороги, вулиці, залізничного переїзду в стан, що гарантує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів та пішоходів.

З диспозиції цих норм випливає, що суб`єктом даного правопорушення є службові особи відповідних суб`єктів господарювання, які зобов`язані дотримуватись відповідного порядку погодження під час здійснення своєї господарської діяльності.

Крім того, оскільки ч. 3 ст. 140 КУпАП є бланкетною нормою права, при викладенні обставин правопорушення має бути зазначено конкретний пункт, статтю, частину статті відповідного нормативного акту, порушення якого інкриміноване особі.

Оскаржувана постанова вказаним вимогам не відповідає.

Крім того, як свідчать надані позивачем докази, він дійсно працює дорожнім робітником 2-го розряду в ТОВ «РЕМШЛЯХБУД», яке на підставі Договору № 68 від 26.07.2023, укладеного з Департаментом муніципального управління Запорізької міської ради, виконує ремонтні роботи по вул. Гагаріна, 4, у м. Запоріжжя.

Відповідно до посадової дорожнього робітника 2-го розряду, затвердженої наказом директора ТОВ «РЕМШЛЯХБУД», до обов`язків такого працівника не входить вчинення дій, передбачених ч. 2 ст. 140 КУпАП, а також забезпечення нормативів, зазначених у ч. 3 ст. 140 КУпАП.

Суд погоджується із стороною позивача у тому, що постанова винесена щодо неналежного суб`єкту правопорушення.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22.10.2010 року № 23-рп/2010 зазначив (п. 4), що Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

З урахуванням цього, при вирішенні даної справи суд виходить з принципу презумпції невинуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, саме відповідач несе тягар доказування правомірності своїх дій та рішень, і саме відповідач не надав жодних доказів законності й обґрунтованості Постанови. Доданий до відзиву диск з відеозаписом дій інспектора поліції щодо фіксації події, викладеної в протоколі, наведених вище висновків суду не спростовують.

Отже, оцінюючи в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана Постанова винесена щодо особи, яка не є суб`єктом інкримінованих правопорушень, не є законною та обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При поданні позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Крім того, стороною позивача був наданий орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. В обґрунтування такої суми представник позивач послався на те, що між адвокатом АДВОКАТСЬКОГО БЮРО «ВАКУЛЕНКО» Вакуленко Дмитром Олександровичем та Шрамко В.С. було укладено Договір про надання правової допомоги.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано копії таких документів:

- Договір б/н про надання правової допомоги від 24.10.2023;

- Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги.

За змістом вказаних документів, послуги з надання адвокатом Вакуленко Д.О. професійної правничої допомоги Шрамку В.С. передбачають зокрема: надання правових консультацій та/або роз`яснень на адресу клієнта стосовно особливостей проведення процедури судового оскарження рішень та/або дій чи бездіяльності з боку суб`єкта владних повноважень в особі Управління патрульної поліції в Запорізькій області, підготовку позовної заяви до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя про скасування про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу, а також інших необхідних процесуальних документів, необхідність складання та оформлення яких передбачена положеннями Кодексу адміністративного судочинства України та прийняття участі адвокатом в судових засіданнях під час здійснення судового розгляду адміністративної справи в Орджонікідзевському районному суді міста Запоріжжя в разі виникнення необхідності. Вище наведена професійна правнича допомога обчислюється з врахуванням погодинної оплати роботи адвоката у розмірі 1 000,00 гривень за 1 (одну) годину його роботи та становить 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги.

Відповідач у відзиві заперечував проти стягнення такої суми посилаючись на те, що вона є неспівмірною з часом та зусиллями, які адвокат витратив на підготовку та подання адміністративного позову, а також із складністю справи. На думку відповідача, на це вказує той факт, що поданий адвокатом Вакуленко Д.О. адміністративний позов є типовим і одним з більше ніж десяти ідентичних за змістом позовів, поданих ним протягом останнього часу. Крім того, посилаючись на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 11.06.2020 у справі № 821/227/17, від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18, від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18, та інших, відповідач вказував, що заявлені стороною позивача витрати не підлягають стягненню з відповідача, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів щодо фактичного понесення позивачем таких витрат.

Оцінюючи наведені доводи сторін, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до правової позиції, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18, вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Крім того, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Суд зазначає, що предмет укладеного сторонами Договору про надання правничої допомоги носить загальний характер. За змістом цього Договору, адвокат зобов`язується представляти інтереси клієнта в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя, в тому числі з усіма необхідними для цього повноваженнями, подавати від імені та в інтересах клієнта відповідні заяви, підписувати документи, отримувати документи, давати усні та письмові пояснення, користуватись іншими правами. Відповідно до п. п. 1-3 Додатку № 1 до вказаного Договору, сторони узгодили, що вартість правової допомоги адвоката становить 1000,00 грн. за годину, а загальна вартість правової допомоги в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя становить 5000,00 грн., які мають бути сплачені протягом десяти календарних днів після винесення судом рішення про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху.

Суд звертає увагу, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до КАС України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Проаналізувавши зміст наданих послуг, суд зазначає, що законом не заборонено стягувати витрати, які мають бути понесені позивачем в майбутньому, однак частково погоджується з доводами відповідача, і виходить з того, що заявлена стороною позивача вартість таких витрат є неспівмірною за ознаками, визначеним частиною 5 статті 134 КАС України, зокрема, за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами, що носять типовий характер, скороченим строком розгляду справи, розміром адміністративного стягнення, накладеним оскаржуваною постановою.

Враховуючи наведене, суд погоджується з доводами відповідача щодо не співмірності заявлених витрат на правничу допомогу адвоката, і вважає, що розумним та справедливим є розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн., які підлягають відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань УПП в Запорізькій області як органу Національної поліції, безпосередньо від імені якого діяла службова особа, яка винесла оскаржувану постанову.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 2, 77, 90, 139, 242-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , поданий через представника адвоката Вакуленко Дмитра Олександровича, до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити повністю.

Постанову серії БАВ № 289355 від 01.11.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 та ч. 3 ст. 140 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - визнати протиправною та скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість грн. 80 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн. (одна тисяча п`ятсот гривень 00 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Запорізькій області (м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 96, код ЄДРПОУ ).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили і є остаточним після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Мінаєв