Справа № 520/11247/22
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 р.Справа № 520/11247/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Д.С.

представника позивача Бабича Ю.В.

представника відповідача та третьої особи Іващенка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 (суддя по справі № 520/11247/22

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції третя особа Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції

про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі по тексту відповідач, ДПП), третя особа: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту УПП в Харківській області ДПП), в якому просить суд:

- визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ про застосування дисциплінарного стягнення від 07.09.2022 № 509, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним (незаконним) та скасувати наказ по особовому складу від 29.09.2022 №1256 о/с, що прийнятий у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення та згідно з яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції;

- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора роти №5 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції та допустити негайне виконання рішення суду в цій частині;

- стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 30.09.2022 по день поновлення на службі в поліції;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судові витрати по справі на оплату наданої правової (правничої) допомоги у розмірі 40 000 грн..

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.12.2022 відкрито спрощене провадження у справі.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 позовну заяву було залишено без розгляду з підстав пропущення позивачем строку для звернення до суду за відсутності підстав для його поновлення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2023 ухвалу від 18.01.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду. Скасовуючи вказану ухвалу, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції мав застосувати положення ч. 4 ст. 123 КАС України та надати позивачу можливість повідомити про інші причини пропуску строку звернення до суду, оцінивши їх на предмет поважності.

З урахуванням наведеного, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2023 позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу надати до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій викласти інші причини для поновлення цього строку.

На виконання вказаної ухвали представником позивача - адвокатом Бабичем Ю.В., 02.08.2023 було надано до Харківського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування вказаної заяви представник позивача вказав, що позивач була ознайомлена з оскаржуваними в даній справі наказами 29.09.2022, проте скористалась можливістю оскаржити застосоване до неї дисциплінарне стягнення шляхом подання рапорту до керівника з приводу перегляду та скасування дисциплінарного стягнення, у зв`язку з чим 03.10.2022 звернулась до Голови Національної поліції України з відповідним рапортом, відповідь на який не отримала.

На переконання адвоката, в даному випадку слід застосувати положення ч. 4 ст. 122 КАС України та виходити з того, що оскільки відповідь на свій рапорт позивач не отримала, строк звернення до суду слід обраховувати не відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України, а відповідно до положень абзацу 2 ч. 4 ст. 122 КАС України, тобто він становить шість місяців з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Отже, вважає, що ОСОБА_1 строк звернення до суду не був пропущений.

Також адвокат вказав, що причини та підстави свого звільнення позивач фактично усвідомила 25.11.2022, коли на адвокатські запити представника отримала, зокрема, копію наказу від 07.09.2022 № 509 та копію висновку службового розслідування відносно позивача від 12.08.2022. Копію наказу від 29.09.2022 № 1256 о/с отримано не було. Після цього було складено позовну заяву, яку скеровано до суду 09.12.2022.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 по справі № 520/11247/22 визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строків, передбачених для звернення до суду.

Позовну заяву залишено без розгляду.

Позивач не погодилась із вказаним судовим рішенням та подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 по справі № 520/11247/22 та передати (направити) справу до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що положення ч. 4 ст. 31 Дисциплінарного статуту встановлюють базовий первинний строк звернення до суду при оскарженні дисциплінарного стягнення (без використання досудового виду оскарження), в той час як положення абз. 2 ч. 4 ст. 122 КАС України визначає строк звернення до суду за обставин, коли законом встановлено можливість/обов`язковість досудового виду оскарження і він реалізований, проте рішення за наслідками реалізації такого виду оскарження не було прийнято/вручено скаржнику. Вказує, що оскільки позивачем було реалізовано саме досудовий вид оскарження, то такий строк, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 122 КАС України, становить 6 місяців із дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень. Відтак, зазначає, що відлік перебігу строку звернення до суду з позовом починається з 04.10.2022 (дата звернення з рапортом) і тривав до 04.03.2022 (6 місяців, передбачених абз. 2 ч. 4 ст. 122 КАС України), що свідчить про дотримання строку звернення до суду з даним позовом.

Також, вказує, що лише 25.11.2022 позивач отримала необхідні запитувані документи, що відповідно дало змогу зрозуміти дійсні причини та підстави притягнення її до дисциплінарної відповідальності та звільнення, оскільки до цього часу в неї був лише наказ від 29.09.2022 №1256, який містив формулювання щодо звільнення із зазначенням строку служби та суми виплати, при цьому нормативного чи фактичного обґрунтування підстав та причин звільнення наказ не містив. Зазначає, що фактично належне ознайомлення позивача з одним з оскаржуваних наказів (від 07.09.2022) відбулось 25.11.2022, тобто після його отримання, після чого остання звернулась до суду 09.12.2022.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Залишаючи без розгляду позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом після залишення позовної заяви без руху з підстав, передбачених ч. 2 ст. 123 КАС України, оскільки у поданій заяві обґрунтованих поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду не наведено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно статті 6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Одночасно протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як встановлено судовим розглядом, предметом позову в даній справі є визнання протиправними (незаконними) та скасування наказу ДПП про застосування дисциплінарного стягнення від 07.09.2022 № 509, згідно з яким до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, та наказу по особовому складу від 29.09.2022 №1256 о/с, що прийнятий у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення та згідно з яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Таким чином, предметом спору є правовідносини щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби для яких, частиною п`ятою статті 122 КАС України встановлено місячний строк звернення до суду.

Встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, про факт свого звільнення зі служби в поліції позивач знала з 29.09.2022, тобто з моменту ознайомлення з оскаржуваними наказами про звільнення, що також не заперечується позивачем по справі.

Разом з тим, позивач стверджує, що про порушення своїх прав вона дізналась лише 25.11.2022 шляхом отримання на адвокатський запит повного пакету документів стосовно службового розслідування, яке слугувало підставою для її звільнення.

При цьому, з цим позовом позивач до суду звернулась 09.12.2022.

Колегія суддів зазначає, що той факт, що на адвокатський запит позивач отримала відповідь 25.11.2022 не змінює часу, з якого позивач повинен був або міг дізнатись про порушення своїх прав. Зазначена дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а є лише фактично штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду.

Вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від вказаних обставин, а вирішується з огляду на факт, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права та не може змінювати момент, з якого позивач дізнався про порушення такого права.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Натомість, заявляючи клопотання про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та їх поновлення, позивач не надає доказів поважності причин пропуску цього строку, доказів наявності обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, починаючи з моменту порушення його прав, а саме з 29.09.2022.

Таким чином, позивачем не надано до суду відповідних доказів та письмових пояснень із зазначенням об`єктивних та непереборних причин пропуску строку звернення до суду, а підстави пропуску, вказані позивачем визнані неповажними.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача наголошує на тому, що позивач дізналась про своє звільнення від дати отримання наказу про звільнення по особовому складу, однак вона не розуміла підстав з яких її було звільнено. Зміст цього документу містив в собі лише формулювання щодо звільнення позивача із зазначенням строку служби та суми виплати, при цьому нормативного чи фактичного обґрунтування підстав та причин звільнення наказ не містив, у зв`язку з чим представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо надання повного пакету документів, які слугували підставою для її звільнення.

Запитувані документи отримані представником позивача 25.11.2022.

Таким чином, позивач зазначає, що у неї до 25.11.2022 не було основного доказу, на підставі якого остання могла звернутись до суду.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що, відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України процесуальних обов`язків.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.

Слід зазначити, що учасники справи повинні дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.

Позивач була обізнана щодо її порушених прав ще починаючи з 29.09.2022, що не заперечується, а навіть підтверджується в апеляційній скарзі.

Доводи скаржника щодо неможливості звернення до суду у строк, зважаючи на відсутність основного доказу, не спростовує факту обізнаності про порушення прав позивача, а також не позбавлено останнього, звернувшись за захистом своїх прав до суду, звернутись з клопотанням про витребування доказів відповідно до статті 80 КАС України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обґрунтування причин поважності пропуску строку звернення до адміністративного суду, вказані в заяві позивача про поновлення такого строку, є неповажними.

Наведені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду мають суб`єктивний характер та не позбавляли останньої можливості звернутись до суду з даним позовом у встановлені КАС України строки.

Жодних інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перепон у реалізації нею своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено та судом не встановлено.

Зважаючи на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом, а наведені нею причини пропуску цього строку не дають підстав для визнання їх поважними та, відповідно, поновлення строку звернення до суду, то суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про залишення без розгляду позовної заяви позивача.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 14.09.2023 по справі № 520/12477/22 та від 09.11.2023 по справі № 520/12478/22.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, колегія суддів враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 05.09.2023 по справі № 520/11247/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 27.11.2023 року