Справа № 160/22485/23
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сидоренко Д.В.
Обставини справи: 04.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу квартири. 30.06.2023 року між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу даної квартири. На момент продажу позивач була власником квартири вже 15 років, однак при укладанні договору купівлі-продажу нотаріусом було зобов`язано сплатити податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, мотивуючи це те, що позивач власником квартири відповідно до реєстру менше ніж три роки. Позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення сплачених сум податку, однак отримала відмову, з оскарженням якої звернулась з даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
20.09.2023 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. Відчужувана, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 30.06.2023 року приватним нотаріусом Філомнчук О.М. квартира належала позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.07.2008 року приватним нотаріусом Куліш Оленою Вікторівною (далі - Договір №1). У пункті 4.6 розділу 4 Договору №1 вказано, як того вимагала діюча на момент його укладання стаття 657 Цивільного кодексу України («Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації»), що право власності на квартиру у Покупця виникає з моменту його державної реєстрації. Згідно п.172.1 ст.172 ПКУ дохід отриманий платником податків від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року, у т.ч. житлового будинку, квартири або їх частини, за умови перебування такого майна у власності платника податку більше трьох років. Проте, доказів (свідоцтво про право власності, свідоцтво про приватизацію, право на спадщину, рішення суду, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) перебування квартири у її власності більше трьох років позивачем не надано. Більш того, згідно абз.2 п.1.3 р.1 Договору №2 право власності на відчужувану квартиру, за продаж якої позивач сплатила належні за законом податки та розмір яких нею не оспорюються, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.01.2022 року, номер запису про право власності 46277689.
Станом на 28.11.2023 року відповідь на відзив від позивача на адресу суду не надходила.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
Згідно копії договору купівлі-продажу від 11.07.2008 року, ОСОБА_1 (покупець) було придбано у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 (продавці) квартиру за адресою АДРЕСА_2 .
Даний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом Куліш О.В. 11.07.2008р. та зареєстровано в реєстрі за номером №468.
30.06.2023 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Даний договір купівлі-продажу посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7 30.06.2023р. та зареєстровано в реєстрі за номером №1636.
Згідно п.2.3 договору купівлі-продажу від 30.06.2023 року, при укладанні та підписанні даного договору продавцем сплачено податок на доходи фізичних осіб у розмірі, що становить 5% від вартості нерухомого майна за цим договором та військовий збір, що становить 1,5% від вартості нерухомого майна.
25.07.2023 року ОСОБА_1 звернулась до ГУ ДПС у Дніпропетровській області від заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, в якій зазначено, що 30.06.2023 року між нею та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири та на момент продажу квартири вона була її власником вже 15 років, однак при укладанні договору купівлі-продажу нотаріусом було зобов`язано сплатити податок на доходи фізичних осіб 5% та військовий збір 1,5%, мотивуючи це тим, що остання є власником квартири відповідно до реєстру менше ніж 3 роки. Вважаючи зазначені суми податку помилково та/або надміру сплаченими, просила їх повернути.
Згідно інформаційно-комунікаційних систем податкового органу приватним нотаріусом Філомончук Ольгою Миколаївною було надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (далі - Податковий розрахунок 4-ДФ) за 2 квартал 2023 року в якому відобразила нараховану в червні 2023 суму доходу за ознакою доходу «104» (продаж нерухомого майна) - 1 157 000 грн. на користь ОСОБА_1 рнокпп НОМЕР_1 та перерахований податок на доходи фізичних осіб у сумі 57 850 грн. та перерахований військовий збір у сумі 17 355 грн.
За результатами проведеного аналізу та співставлення даних інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 по коду бюджетної класифікації 11010501 (Податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами, які не підлягають обов`язковому декларуванню) та по коду бюджетної класифікації 11011000 (військовий збір) та даними Податкового розрахунку 4-ДФ за 2 квартал 2023 року приватного нотаріуса Філомончук Ольги Миколаївни, встановлено, що сплачені суми відповідають показникам даних податкової звітності та надійшли до бюджету України.
Враховуючи зазначене у ГУ ДПС у Дніпропетровській області відсутні законодавчі підстави щодо повернення коштів.
Не погоджуючись з позицією відповідача позивачка звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно підп.162.1.1 п.162.1 ст.162 ПК України, платниками податку є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Відповідно до п.п.163.1.2 п.163.1 ст.163 ПК України, об`єктом оподаткування резидента є доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Згідно з п. 164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Відповідно до п.172.2 ст.172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу протягом звітного податкового року більш як одного з об`єктів нерухомості, зазначених у пункті 172.1 цієї статті, або від продажу об`єкта нерухомості, не зазначеного в пункті 172.1 цієї статті, підлягає оподаткуванню за ставкою, визначеною пунктом 167.2 статті 167 цього Кодексу.
Згідно п. 167.2 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.
Також, відповідно до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, ставка військового збору становить 1,5 відсотка доходів, визначених статтею 163 цього Кодексу.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами 30.06.2023 позивачка під час укладення договору купівлі-продажу квартири, за яким вона виступає продавцем та отримала дохід, було сплачено податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.
Водночас, відповідно до пункту 172.1 статті 172 ПК України, дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного разу протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельної ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначеної статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковується.
Проте, відповідач наполягає на тому, що позивачка була власником нерухомого майна менше трьох років, що виключає можливість повернення їй ПДФО та ВЗ.
Доводи позивача зводяться до того, що вона була власником проданої квартири 15 років, оскільки придбана нею 11.07.2008 року, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу.
Однак, з такими доводами суд не погоджується з огляду на наступне.
Так, у відповідності до пункту 172.1 статті 172 ПК України не оподатковується один раз протягом звітного податкового року, за умови перебування такого майна у власності платника податку більше трьох років, дохід, отриманий платником податку від продажу житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати, садового (дачного) будинку (включаючи об`єкт незавершеного будівництва таких об`єктів, земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці).
З аналізу зазначеної статті видно, що законодавцем визначено умову за якої, звільняється від оподаткування дохід, отриманий платником податку від продажу житлового будинку, а саме: перебування такого майна у власника податку більше трьох років.
Як встановлено судом, в абз.2 п.1.3 Договору купівлі-продажу від 30.06.2023 зазначено, що право власності на відчужувану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.01.2022 року ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, номер запису про право власності 46277689, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданим Римською А.В., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу 21.01.2022 року за індексом 295703766.
Відповідно до частини 1 статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Частиною 2 статті 331 ЦК України встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 статті 334 ЦК України).
В свою чергу, підставою для відчуження права власності на об`єкт нерухомості, був договір купівлі-продажу квартири від 11.07.2008, пунктом 4.4 та 4.6 якого визначено, що даний договір підлягає державній реєстрації, також необхідно здійснити реєстрацію права власності у КП "Дніпропетровську міжміське бюро технічної інвентаризації" ДОР; право власності на квартиру у покупця виникає з моменту державної реєстрації договору.
Право власності на зазначений об`єкт нерухомості було зареєстровано на ОСОБА_1 19.01.2022р.
Відтак, на думку суду, наявні записи в ЄДР речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності свідчать про те, що позивачка набула право власності на об`єкт нерухомого майна 19.01.2022 та у відповідності до норм Податкового кодексу України правомірно сплатила податок з доходів фізичних осіб та військовий збір, оскільки з моменту останньої реєстрації права власності пройшло менше трьох років, відтак підстави для повернення помилково сплачених податків та зборів відсутні.
В позовній заяві, позивач із посиланням на висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 зазначає, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації, проте суд зазначає про не релевантність вказаної постанови Великої Палати Верховного Суду, оскільки розгляд стосувався питання предметної юрисдикції спору, а не питання застосування норм права.
Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову в цілому.
Оскільки адміністративний позов не підлягає до задоволення, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Д.В. Сидоренко