Справа № 380/6830/23
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/6830/23 пров. № А/857/14654/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судових засідань Хомича О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року (головуючий суддя: Кузан Р.І., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

ОСОБА_1 , 05.04.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 № 826-ОД про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли самовільному залишенню військової частини у частині, що стосується позивача ОСОБА_1 , зокрема:

- п. 2 - факт самовільного залишення військової частини командиром 1 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 в період з 14.02.2023 по 19.02.2023 вважати встановленим;

- п. 6 - помічнику командира частини з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 на підставі: пункту 5 Розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 № 260 за невихід на службу без поважних причин утримано щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за лютий 2023 року в повному обсязі та проведено коригування раніше виплаченого грошового забезпечення;

- відповідно до пункту 14 розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам» затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 № 260 за самовільне залишення військової частини, утримано додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за лютий місяць 2023 року в повному обсязі та провести коригування раніше виплаченого грошового забезпечення.

Обґрунтовує позов тим, що факт самовільного залишення частини не доведений службовим розслідування, оскільки в своїх поясненнях лейтенант ОСОБА_2 підтвердив факт надання дозволу на вибуття позивача з військової частини. Крім цього, в процесі проведення службового розслідування не доведений, умисел та які саме конкретні його дії були протиправними, зазначає, що від виконання службових обов`язків жодним чином не ухилявся, вимог статей 11, 12, 16, 49 Статуту внутрішньої служби ЗСУ не порушував.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 № 826-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов які сприяли самовільному залишенню військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 » в частині встановлення факту самовільного залишення військової частини командиром 1 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , в період з 14.02.2023 по 17.02.2023.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодилися сторони та оскаржили його в апеляційному порядку.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги позивач покликається на аналогічні підстави викладені в позовній заяві. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги відповідач покликається на те, що причиною правопорушення є порушення позивачем статей 11, 12, 16. 49, Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статті 1. 3, 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України. Умовами, що сприяли правопорушенню є порушення тимчасово виконуючим обов`язки командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенантом ОСОБА_2 вимог статей 101, 102 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо виховання особового складу батальйону в дусі поваги до військової служби, контролю за додержанням військовослужбовцями військової дисципліни. Правопорушення вчинено позивачем в умисній формі вини. Військовослужбовець усвідомлював протиправний характер своїх дій, передбачав їх шкідливі наслідки та свідомо допустив їх настання.

Також зауважує, що кожен військовослужбовець, який вибуває у відпустку має отримати відпускний квиток. По прибутті до місця проведення відпустки військовослужбовець повинен не пізніш як наступного дня стати на облік у відповідному органі управління Служби правопорядку в гарнізоні або в найближчому територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, за день перед вибуттям до місця служби - знятися з обліку. Відсутність у позивача відпускного квитка свідчить про те, що позивач самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та з порушенням порядку переміщався до місця проживання.

Відповідач, 15.11.2023 подав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просив залишити його апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача Переходень О.О. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити, а позивач відхилити.

Представник позивача Кобзяк А.П. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 відхилити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 43 від 26.02.2022, молодшого сержанта ОСОБА_1 відповідно до Указу Президента № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» з 26.02.2023 призначено на посаду командира бойової машини - командира 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 336 від 19.12.2022 молодшого сержанта ОСОБА_1 , командира 1 розвідувального відділення командира машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_3 18.02.2023 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про факт самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцем по мобілізації командиром 1 розвідувального відділення командиром машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .

Вказаним рапортом повідомлено про те, що 18.02.2023 о 08 год. 00 хв під час ранкового шикування було виявлено відсутність військовослужбовця по мобілізації: командира 1 розвідувального відділення командиром машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2023 № 47 позивача визнано таким, що самовільно залишив частину та знято з продовольчого забезпечення.

Командиром військової частини НОМЕР_1 , 18.02.2023 видано наказ № 503-АД «Про призначення службового розслідування для встановлення причин та умов які сприяли самовільному залишенню військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 », яким на підставі рапорту молодшого лейтенанта ОСОБА_3 від 18.02.2023 № 10960, з метою уточнення причин і умов, що сприяли правопорушенню та встановлення вини посадових осіб, наказано провести службове розслідування у зв`язку з самовільним залишення військової частини ОСОБА_1 .

За результатами службового розслідування командиром 2 механізованого взводу 4 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_4 складено акт службового розслідування від 09.03.2023.

Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 під час проходження військової служби в умовах воєнного стану, з метою тимчасово ухилитись від виконання обов`язків військової служби, в порушення вимог статей 11, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно залишив частину 14.02.2023, перебуваючи поза місцем проходження військової служби по 20.02.2023, чим допустив кримінальне правопорушення - самовільне залишення військової частини вчинене в умовах воєнного стану, відповідальність за вчинення якого передбачена частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.

В поясненнях від 23.02.2023 ОСОБА_1 зазначив, що « 13 лютого 2023 року було госпіталізованого його дружину до медичного закладу, через що двоє його неповнолітніх дітей віком 2 і 7 років залишились без нагляду дорослих. Він подав рапорт 14 лютого 2023 року на відпустку за сімейними обставинами, цей рапорт йому допомогла роздрукувати штабний працівник 2 механізованого батальйону старший солдат ОСОБА_5 , після чого з цим рапортом він пішов у штаб тилу де майор ОСОБА_6 поставив відмітку про те, що ОСОБА_1 ще не використовував відпустку. Після цього в присутності молодшого сержанта ОСОБА_7 він віддав рапорт особисто в руки лейтенанту ОСОБА_2 , від якого усно отримав дозвіл вибути з пункту постійної дислокації (ППД) додому по сімейних обставинах. Оскільки ситуація була надзвичайна, він терміново вибув з ППД до місця проживання. Засобами телефонного зв`язку 18.02.2023 йому повідоми представник зі штабу 2 механізованого батальйону про факт подачі його у самовільне залишення частини. ОСОБА_1 у свою чергу повідомив, що не може залишити двох малолітніх дітей без нагляду дорослих (тобто у небезпеці) та пояснив, що йому потрібен час для того щоб знайти повнолітню особу, що зможе доглядати за дітьми на період часу відсутності обох батьків, тому зможе прибути в ППД в понеділок 20 лютого 2023 року, що в подальшому і виконав. Просить відібрати пояснення у старшого солдата ОСОБА_5 , майора ОСОБА_6 , молодшого сержанта ОСОБА_7 та лейтенанта ОСОБА_2 . Додатково просить долучити до матеріалів службового розслідування такі документи: свідоцтво про шлюб, свідоцтво про народження дітей та довідку про перебування дружини на лікуванні у медичному закладі».

З пояснень командира 1 механізованого взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 стало відомо, що 14 лютого 2023 року він отримав від командира 1 розвідувального відділення-командира машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 рапорт про надання йому відпустки за сімейними обставинами терміном 10 діб. Підписавши рапорт, ОСОБА_2 поніс його на погодження до юридичної служби військової частини НОМЕР_1 . Підписавши там рапорт на відпустку до нього підійшов молодший сержант ОСОБА_1 і попросив дозволу терміново поїхати додому бо немає з ким залишити дитину. Він дав йому усну згоду. Після того лейтенант ОСОБА_2 зв`язався зі штатним командиром 2 механізованого батальйону підполковником ОСОБА_8 для погодження відпустки молодшого сержанта ОСОБА_1 , яку він не погодив. Одразу в телефонному режимі про відмову в наданні відпустки він повідомив молодшого сержанта ОСОБА_1 і сказав щоб той негайно повертався в частину. У подальшому, 18.02.2023 тимчасово виконуючий обов`язки командира 2 механізованого батальйону молодший лейтенант ОСОБА_3 подав рапорт про самовільне залишення частини молодшим сержантом ОСОБА_1 .. Лейтенант ОСОБА_2 на той час перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ ЗР міста Львова.

За результатами службового розслідування командиром військової частини НОМЕР_1 09.03.2023 прийнято наказ № 826-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов які сприяли самовільному залишенню військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 ». Згідно з цим наказом за порушення військової дисципліни та неналежне виконання службових обов`язків, а саме порушення статей 11, 16, 49, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Пунктом 2 оскаржуваного наказу встановлено факт самовільного залишення військової частини командиром 1 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 в період з 14.02.2023 по 19.02.2023.

Крім цього, пунктом 6 цього наказу за невихід на службу без поважних причин з позивача утримано щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби та додаткову грошову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості висновку відповідача про самовільне залишення позивачем військової частини в період з 18.02.2023 по 19.02.2023, натомість факт відсутності позивача по місцю проходження військової служби в період з 14.02.2023 по 17.02.2023 не підтверджується належними та допустимими доказами.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач без поважних причин не вийшов на службу у період з 18.02.2023 по 19.02.2023, а тому відповідач дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для позбавлення позивача премії за лютий 2023 року у повному обсязі.

Крім цього, оскільки позивач у період з 18.02.2023 по 19.02.2023 перебував за межами військової частини без належного на це дозволу, а тому у відповідача не було підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди за лютий 2023 року.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут).

Згідно з преамбулою якого, цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України (ст. 1 Дисциплінарного статуту).

Статтею 2 Дисциплінарного статуту встановлено, що військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (ст. 4 Дисциплінарного статуту).

Як встановлено ч. ч. 1, 3, 4, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Згідно ч. 1 ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Розділу II Порядку, службове розслідування може призначатися у разі:

невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Відповідно до пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Пунктом 1 Розділу V Порядку визначено, що за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Згідно з пунктами 1-3 Розділу VI Порядку за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Системний аналіз наведених норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. З метою уточнення усіх обставин дисциплінарного проступку, причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Отже, вирішуючи спір, необхідно виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру проступку, мотивів, за яких його вчинено.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_3 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про факт самовільного залишення військової частини (без зброї) військовослужбовцем по мобілізації командиром 1 розвідувального відділення командиром машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .

Цим рапортом повідомлено про те, що 18.02.2023 о 08 год. 00 хв під час ранкового шикування було виявлено відсутність військовослужбовця по мобілізації командира 1 розвідувального відділення командиром машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.02.2023 № 503-АД призначено службове розслідування щодо встановлення причин та умов які сприяли самовільному залишенню військової частини молодшим сержантом ОСОБА_1 .

У ході проведення службового розслідування встановлено, що 18.02.2023 о 08:00 год під час перевірки особового складу виявлено відсутність на службі молодшого сержанта ОСОБА_1 .

Відповідно до рапорту № 11255 від 20.02.2023 ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , командир 1 розвідувального відділення командир машини розвідувального взводу 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 20.02.2023 прибув у розташування підрозділу після того як був відсутній з 18.02.2023.

У ході службового розслідування з`ясовано, що позивачем 14.02.2023 було подано рапорт про надання відпустки за сімейними обставинами терміном на 10 діб.

Однак, командиром 2 механізованого батальйону підполковником ОСОБА_8 таку відпустку не погоджено, наказ про надання позивачу відпустки прийнятий не був, відпускний квиток йому не видавався.

З урахуванням цих обставин встановлено, що командир 1 відділення технічного обслуговування бронетанкової техніки ремонтного взводу ремонтної роти бронетанкового озброєння і техніки ремонтно-відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину 14.02.2023 та перебував поза місцем проходження військової служби по 20.02.2023.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач не надав належних та допустимих доказів відсутності позивача в пункті постійної дислокації саме з 14.02.2023.

Натомість, як встановлено вище судом апеляційної інстанції, згідно з рапортом ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , факт відсутності позивача на службі виявлено о 8 год 00 хв. 18.02.2023 під час ранкового шикування.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що порядок обліку військовослужбовців, які перебувають у відпустці, визначено додатком 2 до Статуту гарнізонної та вартової служб Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.199 №550-XIV.

Відповідно до цього Порядку, по прибутті до місця проведення відпустки військовослужбовець повинен не пізніш як наступного дня стати на облік у відповідному органі управління Служби правопорядку в гарнізоні або в найближчому територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, за день перед вибуттям до місця служби знятися з обліку.

При вибутті військовослужбовця у відпустку підрозділом кадрової роботи йому оформляється та видається відпускний квиток. Згідно з Інструкцією з діловодства у Збройних Силах України, яка затверджена Наказом Генерального штабу Збройних Сил України, відпускний квиток документ встановленого зразка, що надає право військовослужбовцю під час відпустки вибути за межі гарнізону.

Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вище норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач не надав доказів належного оформлення відпустки, відтак не спростував висновку відповідача про самовільне залишення військової частини.

Однак, докази самовільного залишення пункту постійної дислокації позивача саме з 14.02.2023 відсутні, оскільки згідно з рапортом ТВО командира 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_3 , факт відсутності позивача на службі виявлено о 8 год 00 хв. 18.02.2023 під час ранкового шикування.

Тобто, факт відсутності позивача по місцю проходження військової служби в період з 14.02.2023 по 17.02.2023 не підтверджено, а тому суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що в цій частині позов підлягає задоволенню.

Також, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки, з урахуванням встановлених вище обставин, самовільне залишення позивачем військової частини є підтвердженим за період з 18.02.2023 по 19.02.2023, а тому цій частині оскаржуваний наказ є правомірним і не підлягає скасуванню.

Щодо скасування оскаржуваного наказу від 09.03.2023 № 826-ОД (п. 6) в частині утримання щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби за лютий 2023 року в повному обсязі та проведено коригування раніше виплаченого грошового забезпечення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку № 260, командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Пунктом 5 розділу XVI Порядку № 260 передбачено випадки коли військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються.

Зокрема, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Аналіз наведених вище норм надає суду апеляційної інстанції надає підстави для висновку, що встановлення військовослужбовцю премії належить до дискреційних повноважень командира військової частини та реалізується з урахуванням особистого внеску військовослужбовця в загальні результати служби.

Разом з тим, військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються у випадку невиходу на службу без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

Як встановлено вище судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 без поважних причин не вийшов на службу у період з 18.02.2023 по 19.02.2023, у зв`язку з чим відповідач правомірно позбавив позивача премії за лютий 2023 року у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що правових підстав для скасування оскаржуваного наказу від 09.03.2023 № 826-ОД (п. 6) в частині утримання щомісячної премії за особистий внесок у загальні результати служби за лютий 2023 року в повному обсязі та проведено коригування раніше виплаченого грошового забезпечення відсутні.

Стосовно утримання додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за лютий 2023 року, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, п.п. 1, 2-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 установлено, зокрема, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Наказом Міністра оборони України № 44 від 25.01.2023 затверджено зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197.

Згідно з цими змінами, доповнено Порядок новим розділом XXXIV. «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Відповідно до п. 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується в таких розмірах:

100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), та виконують бойові (спеціальні) завдання (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах):

під час ведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з виявлення повітряних цілей противника;

із здійснення польотів у районах ведення воєнних (бойових) дій, ведення повітряного бою;

у районах ведення воєнних (бойових) дій з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) ракетних військ і артилерії;

на території противника (в тому числі на території між позиціями військ противника та своїх військ, тимчасово окупованих (захоплених) противником територіях);

з вогневого ураження повітряних (морських) цілей противника;

з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту

кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії (поза межами внутрішніх акваторій портів, пунктів базування, місць тимчасового базування);

у районах ведення воєнних (бойових) дій медичному персоналу медичних частин та підрозділів;

з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

50 000 гривень - тим, які виконують бойові (спеціальні) завдання у складі органу військового управління, штабу угруповання військ (сил) або штабу тактичної групи до пункту управління оперативно-стратегічного угруповання військ включно (у тому числі поза районами ведення бойових (воєнних) дій), який здійснює оперативне (бойове) управління військовими частинами та підрозділами, що ведуть воєнні (бойові) дії на лінії бойового зіткнення на відстані виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, зокрема зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно (в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Перелік цих органів військового управління (управлінь (штабів) угруповань військ (сил)) затверджується Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України;

30 000 гривень - військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, резерву Головнокомандувача Збройних Сил України Сил оборони держави, розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України, які здійснюють управління діючими угрупованнями військ (сил) (далі - завдання у складі угруповань військ (сил), резерву, пунктів управління);

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури згідно з бойовими розпорядженнями;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій згідно з бойовими (логістичними) розпорядженнями.

Військовослужбовцям, які в установленому законодавством порядку відряджені до складу військових адміністрацій у районах ведення воєнних (бойових) дій для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 30 000 гривень.

Виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. (пункти 8 Порядку).

До наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, зокрема які самовільно залишили військові частини, місця служби (дезертирували),- за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника).

Проаналізувавши вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач у період з 18.02.2023 по 19.02.2023 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , правові підстави для нарахування та виплати позивачу за лютий 2023 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, відсутні. А тому, в цій частині оскаржуваний наказ є правомірним і скасуванню не підлягає.

Таким чином, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 не спростовують правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 липня 2023 року у справі № 380/6830/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 24.11.2023.