Справа № 200/4523/23
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2023 року Справа№200/4523/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в спрощеному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Кишеню В.С. звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому представник позивача просив:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні позивачу пенсії за віком неправомірними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати при призначенні пенсії позивачу страховий стаж за період роботи з 31.12.1987 по 31.12.1997 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком;

стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог сторона позивача зазначила, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 15 від 11.04.2023 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного стажу та не зарахуванню періоду роботи з 21.01.1982 по 31.12.1997 у зв`язку із порушенням Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», наявністю необумовленого виправлення в даті про прийняття на роботу, яке дописано іншим чорнилом. Позивач вважає такі дії Пенсійного фонду протиправними та такими, що порушують її права.

Ухвалою від 23 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що, розглянувши звернення позивача та надані документи, на вимогу до п. 5 ст. 45 Закону №1058 ухвалено Рішення №15 від 11.04.2023, яким позивачу в призначенні пенсії за віком відмовлено з огляду на наступне.

Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 60 років. Вік позивача на дату звернення 60 рік. Страховий стаж позивача на дату звернення становить 26 років 08 місяців 14 днів. Необхідний страховий стаж статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: починаючи з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

За результати розгляду документів, доданих до заяви, позивачу до страхового стажу не зараховано період роботи з 21.01.1982 по 31.12.1997, оскільки наявне необумовлене виправлення в даті про прийняття на роботу та наказ № 1 від 29.11.1989 на переведення дописано іншим чорнилом.

Згідно із ст. 62 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відсутність трудової книжки або допущені порушення під час її ведення (відсутність потрібних записів, їх невідповідність існуючим вимогам тощо) в подальшому ускладнює оформлення пенсій. У таких випадках при встановленні трудового стажу потрібно керуватися «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637 (зі змінами).. У зв`язку з наведеним відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 24 листопада 2023 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог:

визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком неправомірними;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати при призначенні пенсії ОСОБА_1 страховий стаж за період роботи 31.12.1987 та призначити пенсію за віком.

Решта позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 01.01.1988 по 31.12.1997 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 розглянуті судом по суті в межах цієї адміністративної справи №200/4523/23.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому судом також враховані обставини, встановлені при розгляді справи № 200/2711/23 у спорі між тими ж сторонами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом НОМЕР_3 .

За заявою позивача 04.04.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 15 від 11.04.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного стажу та не зарахуванню періоду роботи з 21.01.1982 по 31.12.1997 у зв`язку із порушенням Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», наявністю необумовленого виправлення в даті про прийняття на роботу та наказі № 1 від 29.11.1989 на переведення, яке дописано іншим чорнилом.

За результатами розгляду наданих документів Пенсійний фонд підрахував страховий стаж позивача, який склав 26 років 08 місяців 14 днів, що недостатньо для призначення пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, рішенням від 11.04.2023 року № 15 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

До страхового стажу не зараховано період роботи (згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 17.10.1980 року) з 21.01.1982 року по 31.12.1997 року через порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, а саме: в даті про прийняття на прийом на роботу є виправлення.

Отже, у цій справі спірним питанням є законність дій органу Пенсійного фонду щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1988 року по 31.12.1997 року у зв`язку із порушенням Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників (зарахування до стажу попереднього періоду роботи позивача з 21.01.1982 року до 31.12.1987 було предметом судового розгляду у справі № 200/2711/23).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає , що відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до приписів частини 4 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тому, при обчисленні страхового стажу позивача, до складу якого входять періоди роботи до впровадження системи персоніфікованого обліку, відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV, а саме положеннями Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ).

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 затверджено порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до пунктів 1.7, 1.8 якого, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Розділом 2 цього Порядку визначений вичерпний перелік документів, що мають бути подані особою, яка звертається за призначенням пенсії. Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 цього Порядку до заяви про призначення пенсії за віком мають бути додані у тому числі документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктами 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до підпункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року (далі Інструкція № 58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У той же час, здійснення записів у трудовій книжці роботодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

За наведених обставин підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Отже відповідач, приймаючи спірне рішення, не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу.

Дослідження наявної в матеріалах справи копії трудової книжки не дало підстав для висновку про недійсність певних записів у спірний період, оскільки записи зроблені розбірливо, послідовно, засвідчені печаткою установи та підписами відповідальних осіб.

Відомостей про те, який юридичний факт відбувся саме 31.12.1997 року, тобто в день, до якого відповідачем не зарахований трудовий стаж, суду не надані. В свою чергу, трудова книжка записів за 31.12.1997 року не містить.

З урахуванням того, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, в якій, в тому числі, міститься запис про прийняття на роботу позивача, доводи позивача щодо неналежного виконання обов`язків відповідачем щодо розгляду наданих документів при призначені пенсії та безпідставного не прийняття до уваги записів трудової книжки, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Щодо способу захисту порушених прав позивача суд вказує, що дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

У даній справі судом не встановлено підстав для відмови у зарахуванні органом Пенсійного фонду до страхового стажу спірних періодів роботи позивача.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

Оскільки судом встановлено, що висновок Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про не зарахування до страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 01.01.1988 року по 31.12.1997 року у зв`язку із порушенням Інструкції Про порядок ведення трудових книжок працівників при внесені працедавцем записів до трудової книжки позивача не відповідає обставинам справи та приписам спеціального законодавства, відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу страховий стаж за період роботи з 01.01.1988 по 31.12.1997 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що за приписами статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем до складу судових витрат, в тому числі, заявлено відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 12 000 грн.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи положення статті 134 КАС України, на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду повинні бути надані, зокрема, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Щодо вартості правничої допомоги, наданої адвокатом у цій справі та заявленої до відшкодування, суд зазначає, що на її підтвердження надано договір від 05.06.2023, акт прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2023 та квитанцію про сплату 12000 грн. від 07.06.2023.

Вартість послуг 12000 грн. відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг складається зі складання позовної заяви.

Дослідивши вказані документи, суд дійшов висновку, що вони не відносяться до послуг адвоката у цій адміністративній справі № 200/4523/23, оскільки аналогічні документи раніше вже були надані до справи № 200/2711/23, що підтверджується відомостями системи діловодства адміністративного суду.

Крім того, договір та акт від 05.06.2023 року містять посилання на позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке не приймає участь у цій справі, а квитанція на 12000 грн. оплачена іншою особою, а не позивачем у справі.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що надані документи про вартість правничої допомоги не відносяться до витрат у цій справі, а отже, не підлягають включенню до складу судових витрат і відповідному розподілу.

За приписами статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 1073,60 грн., проте, провадження щодо частини позовних вимог ухвалою суду було закрито, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно підлягає стягненню сума 357,87 грн.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297, 382 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) період роботи з 01.01.1988 по 31.12.1997 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов