Справа № 308/4563/23
Суддя: Крегул М. М.
Дата ухвалення: 2023-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/4563/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2023 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:
Головуючого судді - Крегул М.М.
за участю секретаря судового засідання Цмур Т.М.
представника відповідача 1 Черкасова М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді , за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1: Департаменту патрульної поліції, відповідача 2: Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції та Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що постановою, яка винесена інспектором УПП в Закарпатській області Готра Е.М., серії ЕАС № 6655126 від 09.03.2023, його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за частиною другою статті 122 КУпАП за те, що 09.03.2023 о 19:47:10 год. в м. Ужгород по вул. Капушанська (Перемоги), 34, керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 150», номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 «е» ПДР.
Позивач вважає, що зазначена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення є необґрунтованою, незаконною, а також винесена з порушеннями норм процесуального та адміністративного права і підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв адміністративне правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, а інспектором, всупереч вимогам статей 245, 280 КУпАП, при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна його вина у вчиненні такого правопорушення.
Зазначає, що 09.03.2023, приблизно о 19 год. 45 хв., він, керуючи зазначеним транспортним засобом, виїхав зі сторони пр. Свободи на перехрестя вул. Капушанської та пр. Свободи на зелений сигнал світлофора, що дозволяє рух ліворуч на вул. Капушанська. Разом з ним, попереду нього на перехрестя також виїхало декілька автомобілів для повороту ліворуч. Для надання переваги у русі всі транспортні засоби, разом із його, зупинилися на перехресті. Коли зустрічний транспорт закінчився та було безпечно завершити перетинання перехрестя, всі транспортні засоби перед ним почали завершувати маневр. Так як час горіння зеленого світла світлофора обмежений, то він продовжив рух, щоб закінчити маневр аби не створити аварійну ситуацію на даному перехресті згідно з пунктом 16.8 ПДР, яким передбачено, що водій, який виїхав на перехрестя згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді, про що також свідчить позиція Верховного Суду у постанові від 26.07.2019 у справі № 751/4088/17. Після завершення маневру він відразу був зупинений патрульною поліцією. Після чого підійшов інспектор ОСОБА_2 звинуватив його у тому, що він порушив ПДР, а саме проїхав перехрестя на заборонений сигнал світлофора, та почав вимагати документи для перевірки. Далі на його вимогу назвати причину зупинки згідно зі статтею 35 Закону України «Про Національну Поліцію» інспектор повідомив, що не зобов`язаний нічого, погрожував кайданками та затриманням. В подальшому поліцейський послався на статтю 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме, що водій порушив Правила дорожнього руху, чим саме звинуватив його вже у вчиненому правопорушенні, не маючи при собі ні рішення суду, ні постанови, що суперечить статті 62 Конституції України. Його пояснення події інспектор до уваги не брав та продовжував вимагати документи для перевірки. Наполягав на тому, що він порушив, намагався довести правопорушення, ґрунтуючись лише на кількості транспортних засобів, які проїхали перехрестя, та наполегливо продовжував вимагати документи для перевірки. На його зауваження щодо порядку надання документів інспектор ігнорував, чим саме показав свою упередженість по відношенню до нього. Далі він запропонував розпочати розгляд справи, де міг би ознайомитись із доказами та, у разі наявності законних та очевидних доказів, надав би усі необхідні документи для подальшого оформлення постанови. Незважаючи на його зауваження про незаконність дій інспектора, пропозиції далі діяти виключно в рамках законодавства, поліцейський продовжував вимагати документи вже з погрозами про його затримання. Далі інспектор, не повідомивши нічого, кудись зник хвилин на п`ять, а коли з`явився почав показувати відео події на невідомому технічному пристрої, схожому на iPhone, що не відповідає наказу МВС від 18.12.2018 № 1026. Навіть на тому відео не було видно, де саме знаходився його автомобіль у момент зміни сигналу світлофору із зеленого на жовтий. Було видно лише закінчення маневру. Саме це він і пояснив інспектору ще раз. Далі до них підійшов ще один поліцейський, який представився як командир роти (прізвище та ім`я почув не чітко та не запам`ятав), та почав питати, що у них робиться. Відповідач надав йому те саме відео, де він ґрунтується лише на кількості автомобілів, які проїхали це перехрестя. Далі, після тривалого психологічного тиску з боку інспектора, він надав посвідчення водія. Майже відразу відповідач заявив про початок розгляду справи. Дуже швидко та не в повному обсязі назвав частково та незрозуміло його права. Питання чи почув та зрозумів їх він не ставив. Під час розгляду справи дослідження доказів не проводилося. Поліцейський тільки заявив, що вже докази розглянуті. Далі інспектор запитав про техпаспорт та страховку. В цей момент він заперечив про законність доказів у справі зібраних з пристроїв невстановленим наказом 18.12.2018 № 1026, на що інспектор знову проігнорував. Далі він надав свідоцтво про реєстрацію автомобіля та обов`язкову страховку. У цей час він заявив інспектору, що у нього є клопотання. Інспектор проігнорував це та нічого не відповів. Через деякий час він знову заявив, що у нього є клопотання. Не бажаючи навіть вислуховувати, інспектор заявив, що вже запізно та справа розглянута, постанова вже винесена. Хоча на цей момент рішення, як результат розгляду справи, не оголосив, чим порушив його права та не надав можливості скористатися юридичною допомогою. Далі інспектор надав інформацію про суму адміністративного штрафу та строки сплати, запропонував отримати копію постанови, на що він погодився. Надати постанови у його руки для зручного ознайомлення та підпису інспектор відмовився, чим створив йому незручності. Після ознайомлення він підписав два екземпляра та один з них отримав.
У позові позивач вказує на порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме, що інспектор виніс оскаржувану постанову, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, не були надані та дослідженні належним чином докази у відповідності до статті 251 КУпАП. На підставі викладеного, вважає, що інспектор грубо порушив вимоги статей 278, 279 КУпАП.
Крім того, позивач звертає увагу на відсутність доказів у справі про адміністративне правопорушення. Вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам законодавства, Інструкції МВС від 18.12.2018 № 1026 і, окрім зазначеного, у порушення вимог статті 283 КУпАП, не містить зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис.
На підставі викладеного, позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6655126 від 09.03.2023, про накладення на нього адміністративного стягнення в розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП;
провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення;
стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції на його користь судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн.
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до судового розгляду.
26.05.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов разом із компакт-диском із відеозаписом з місця події та автомобільного відеореєстратора. У поданому відзиві представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що вимоги позивача є безпідставними. Твердження позивача про те, що він не вчиняв інкриміноване йому правопорушення повністю спростовуються відеозаписом з автомобільного відеореєстратора, який було досліджено під час розгляду справи поліцейським та продемонстровано самому позивачу. Однак позивач, з метою уникнення адміністративної відповідальності, зробив вигляд, що такого відеозапису немає.
26.05.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив, що обставини, викладені у відзиві, не визнає до відхиляє у повному обсязі. Зауважує, що в оскаржуваній постанові є відсутніми посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення. Вважає, що надані суду відеозаписи, що розміщені на ком пакт-диску, як самі по собі, так і в сукупності не підтверджують наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП. Відтак, відсутні належні та допустимі докази, якими б підтверджувалася правомірність винесеної постанови. Оскаржувана постанова була винесена без своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування всіх обставин справи. Позивач категорично не погоджується з твердженнями відповідача щодо дотримання інспектором поліції процедури підготовки та розгляду справи про адміністративне правопорушення. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
У судове засідання позивач не з`явився, при цьому надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідачів у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечила, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.
Як встановлено судом, згідно з копією постанови інспектора Управління патрульної поліції в Закарпатській області Готри Е.М. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6655126 від 09.03.2023 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн. за те, що як зазначено у тексті постанови, 09.03.2023 о 19:47:10 год., в м. Ужгород, вул. Капушанська (Перемоги), 34, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 150», номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 «е» ПДР.
Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся із даним позовом до суду.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п.1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Сигнали світлофора мають такі значення: червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух (пункт 8.7.3 «е» ПДР).
Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина друга статті 122 КУпАП).
Статтею 251 КУпАП України визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
До матеріалів справи представником відповідача долучено відеозапис IMG_0399 з автомобільного відеореєстратора, який досліджено у судовому засіданні, на якому чітко видно, що 09.03.2023 о 19.47 год., водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 150», номерний знак НОМЕР_1 , проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора.
Зазначений відеозапис повністю спростовує доводи позивача, викладені ним у позові.
Після зупинки транспортного засобу «Toyota Land Cruiser 150», номерний знак НОМЕР_1 , працівник поліції підійшов до автомобіля та повідомив водію ОСОБА_1 про причини зупинки, що підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (export-k8qn0).
Доводи позивача ОСОБА_1 про правомірність його дій спростовуються наведеними вище нормами ПДР України, та дослідженими судом доказами у справі, зокрема і наданими відеозаписом, на якому зафіксовано подію адміністративного правопорушення, підтверджується порушення водієм Правил дорожнього руху і спростовуються зазначені в позовній заяві обставини.
Позивач ОСОБА_1 жодних переконливих доказів своєї невинуватості, як на місці вчинення правопорушення, так і під час судового розгляду не надав.
Отже, відповідачем в повній мірі доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 122 КУпАП.
Разом з тим, суд не встановив порушень при винесенні поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.
Також доказів, які б спростовували факт вчинення позивачем правопорушення чи допущення поліцейським процесуальних порушень під час складання постанови про адміністративне правопорушення, судом не здобуто, а ті обставини, з яких позивач просить скасувати постанову, на переконання суду, наведені ним з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Згідно зі статтею 258 КУпАП уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною другою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.
Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктом 5 розділу ІV Інструкції встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Статтею 283 КУпАП визначено, що постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржувана постанова відповідає передбаченим вимогам законодавства.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Такого висновку дійшла Велика Палати Верховного Суду у своїй постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/2261/19.

При цьому частина четверта статті 161 КАС України зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За таких обставин, оскільки дані про порушення позивачем ОСОБА_1 пункту 8.7.3 «е» ПДР та відповідно вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, встановлені постановою у справі про адміністративне правопорушення, винесеною у відповідності до вимог чинного законодавства та уповноваженою посадовою особою, суд вважає, що твердження позивача у позові про безпідставність притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованими, а тому оскаржувана постанова винесена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позову не знайшли своє обґрунтування та підтвердження, відтак рішення суб`єкта владних повноважень слід залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно з позицією Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись статтями 90, 241-256, 271, 286 КАС України, статтями 122, 247, 251, 258, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача 1: Департаменту патрульної поліції, відповідача 2: Управління патрульної поліції у Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, або через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених ст. 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у серія НОМЕР_2 виданийс Червонозаводським РВ ХМУГУМВС України в Харківській област 12 .05.2008року. РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: Департаменту патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ , вул. Ф. Ернста , 3 ).

Відповідач 2 : Управління патрульної поліції у Закарпатській області (адреса:88006, м. Ужгород, вул. Кошового , 2).

Повний текст рішення складено та проголошено 01.11.2023 року о 14 год. 00 хв.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул