Справа № 160/22645/23
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення з 20.05.2023 року по 31.08.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 з 20.05.2023 року по 31.08.2023 року з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовна заява обґрунтована протиправністю дій відповідача щодо визначення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням позивача в період з 20.05.2023 року по 31.08.2023 року. Стверджує, що за цей період грошове забезпечення мало обчислюватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01.01.2023 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року позовну заяву залишено без руху. Запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали усунути недоліки позовної заяв.
30 жовтня 2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на від представника відповідача надійшов відзив, в якому відповідач проти позову заперечує в повному обсязі. Зазначає, що скасування п. 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 року №103 (далі Постанова №103) в результаті розгляду справи №826/6453/18 не відновило попередню редакцію п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (далі Постанова №704), в зв`язку з чим цей пункт дотепер діє в редакції Постанова №103, за змістом якого для обчислення грошового забезпечення використовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений станом на 01.01.2018 року. Посилається також на зміни в п. 4 Постанови №704, які набрали чинності з 20.05.2023 року.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Наказом відповідача від 29.05.2020 року №108 позивача визнано такою, що справи та посаду у відповідача прийняла, приступила до виконання службових обов`язків.
Згідно довідки відповідача від 11.08.2023 року №1456 позивач дійсно проходить військову службу у відповідача з 29.05.2020 року за контрактом.
В порядку ч.1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України як такі, що визнаються учасниками справи в заявах по суті та щодо яких суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, суд визнає встановленими наступні обставини, що мають значення для вирішення справи:
1) в спірні періоди позивач проходила службу на посадах в підрозділах, підпорядкованих відповідачу;
2) в спірні періоди позивачу виплачувалося грошове забезпечення, обчислене виходячи з множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2018 року, на відповідний коефіцієнт.
Не погоджуючись з діями військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 20.05.2023 року по 31.08.2023 року без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, позивач звернулась до суду з позовом.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1.
Оскільки позовні вимоги в цій справі стосуються періоду з 20.05.2023 року, до обставин цієї справи підлягає застосуванню редакція п. 4 Постанови №704, яка діє з цієї дати.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 року №481 (далі Постанова №481), яка набрала чинності з 20.05.2023 року, змінено п. 4 Постанови №704, в зв`язку з чим з цієї дати і дотепер відповідна норма права має наступну редакцію: установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Відповідні зміни протиправними не визнавалися, наразі Постанова №481 є чинною, обставин її суперечності нормативно-правовим актам вищої юридичної сили позивачем не наведено, а судом не встановлено.
В свою чергу позивачем позовні вимоги обґрунтовані посиланнями на п. 4 Постанова №704 в редакції, яка діяла до 19.05.2023 року, яка передбачала відповідні розрахунки виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01 січня календарного року, тобто нормою права, яка не застосовується до спірних правовідносин, оскільки не існує в такій редакції. Відповідно, для правовідносин з 20.05.2023 року не можливо застосувати норму права, яка діяла лише до 19.05.2023 року в силу принципу прямої дії нормативно-правових актів.
Відповідно, відповідач не мав правових підстав для обчислення грошового забезпечення позивача з 20.05.2023 року виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2023 року, оскільки з цієї дати не існує норми права, яка б передбачала такий спосіб обчислення, натомість чинна редакція п. 4 Постанови №704 передбачає інший спосіб обчислення виходячи з суми 1762 грн.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, отже підстави для задоволення позовної заяви відсутні.
Щодо судових витрат.
В зв`язку з відмовою у позові підстави для розподілу судових витрат, згідно ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко