Справа № 200/4371/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 листопада 2023 року Справа№200/4371/23

В С Т А Н О В И В:
В провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа №200/4371/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про стягнення середнього заробітку.
Справа №200/4371/23 розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України про стягнення середнього заробітку задоволено частково.

До суду надійшла заява представника позивача адвоката Зудінова Олега Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у справі №200/4371/23, яка обґрунтована не вирішенням судом питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Вказано, що відповідну заяву викладено у відповіді на відзив. Просить суд, на підставі статей 132 та 134 КАС України вирішити питання про розподіл витрат на правничу професійну допомогу, а саме: стягнути на користь ОСОБА_1 з Міністерства розвитку громад, територій і інфраструктури витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог.

16 листопада 2023 року до суду надійшли заперечення представника відповідача про ухвалення додаткового рішення у справі №200/4371/23, які обґрунтовані тим, що судом у рішенні від 07 листопада 2023 року було вирішено вже питання про розподіл судових витрат, тобто, на думку представника відповідача, вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу спрямовані на зміну резолютивної частини рішення суду. Разом з цим, представник відповідача вказує на відсутність у матеріалах справи детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом в порушення статті 134 КАС України.

Пунктом 3 частини першої та частини другої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши доводи заяви, поданих заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

Незалежність адвокатури гарантується.

Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.

Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

У Рішенні Конституційного Суду України № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до пунктів 6, 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Конституційний Суд України у Рішенні № 23-рп/2009 (пункт 3.2) від 30 вересня 2009 року зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони України, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу.

Згідно з частинами першою та другою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, що сторона, яка виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Також у пункті 4 цих Рекомендацій зазначено, що жодна зі сторін не повинна бути позбавлена можливості користуватися послугами адвоката

У пункті 1 Резолюції (78) 8 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам про безоплатну правову допомогу і юридичні консультації від 2 березня 1978 року зазначено, що ніхто не може бути в силу перешкод економічного характеру позбавлений можливості використання або захисту своїх прав у будь-яких судах, повноважних виносити рішення по цивільних, господарських, адміністративних, соціальних чи податкових справах. З цією метою кожна особа має бути наділена правом на необхідну правову допомогу в судовому провадженні. При розгляді того, чи така допомога є необхідною, слід враховувати: а) фінансові можливості та зобов`язання відповідної особи; b) очікувані судові витрати.

Положеннями частини третьої статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що заяву про стягнення судових витрат особа має подати до прийняття судового рішення, однак докази, що підтверджують конкретний розмір судових витрат, можуть бути подані особою протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Судом встановлено, що в позові, представник позивача, просив вирішити питання про розподіл судових витрат та керуючись частиною 7 статті 139 КАС України заявив, що докази розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Така ж заява була викладена представником позивача у відповіді на відзив.

Розгляд справи №200/4371/23 відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, а тому судові дебати не проводились.

Тобто, зазначення у позовній заяві вимоги про вирішення питання про розподіл судових витрат та відомостей про те, що докази що докази розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду може вважатись за цих умов дотриманням вимог частини 7 статті 139 КАС України.

Така правова позиція викладена також у додатковій постанові Касаційного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року по справі №300/3178/20.

Заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з долученими до неї доказами про розмір таких витрат було подано представником позивача 10 листопада 2023 року (саме цією датою документ сформований в підсистемі «Електронний Суд»), у той час, як рішення Донецького окружного адміністративного суду, яким було завершено розгляд справи, ухвалено 07 листопада 2023 року, доставлено до електронного кабінету представника позивача 09 листопада 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

На підставі вищевикладеного, суд приходить висновку, що представником позивача дотримано вимоги частини сьомої статті 139 КАС України щодо строків подання заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу та доказів на підтвердження їх конкретного розміру.

До заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог представником позивача надано:

копію Договору про надання професійного правничої (правової) допомоги №08/23 ПОМ від 08 серпня 2023 року;

рахунок №10-11 від 10 листопада 2023 року.

Також, в матеріалах справи наявний ордер про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги №08/23 ПОМ від 08 серпня 2023 року, адвокатом Зудіновим Олегом Олексійовичем та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю, яке видано ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що Договір про надання професійного правничої (правової) допомоги №08/23 ПОМ від 08 серпня 2023 року укладено між адвокатським бюро «Олег Зудінов та Партнери» в особі власника адвоката Зудінова Олега Олексійовича, який діє на підставі Статуту та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС №5795/10 від 30 серпня 2016 року з однієї сторони і Пекарник Ольги Миколаївни, яка діє на підставі власного волевиявлення з другої сторони.

Предметом Договору є надання клієнту професійної правничої (правової ) допомоги у вигляді складання процесуальних документів та представництва інтересів клієнта в судах всіх інстанціях та органах державної виконавчої влади з питання стягнення з Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України на користь клієнта середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (пункт 1.1 Договору).

Разом з цим, розділом 3 Договору встановлено порядок оплати гонорару.

У відповідності із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», з урахуванням складності справи, її значення для клієнта, кваліфікації і досвіду адвоката Бюро, фінансового стану клієнта, часу, що може бути витрачений на надання допомоги, та інших істотних обставин, сторони погодили, що за надання правничої допомоги, вказаної в пункті 1.1 Договору, клієнт сплачує Бюро гонорар у фіксованому розмірі 10 000 грн.

Оплата здійснюється в гривнях у безготівковій формі на розрахунковий рахунок Бюро у банківській установі, зазначеній у цьому Договорі, у строк, вказаний в рахунку на оплату, але не пізніше одного місяця з дня виконання відповідного рішення суду.

Сторони домовились, що з урахуванням способу обчислення гонорару акти прийому передачі правової допомоги (виконаних робіт) ними не складається, а належним підтвердженням передбаченої цим Договором допомоги є матеріали відповідної адміністративної справи.

На виконання умов Договору, адвокатом Зудіновим О.О. складено рахунок №10-11 від 10 листопада 2023 року на суму 10 000 грн за надання послуги професійна правнича допомога у справі №200/4371/23 згідно з Договором від 08 серпня 2023 року №08/23 ПОМ. Вказано, що рахунок має бути оплачено до 10 лютого 2024 року.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на положення частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 22 квітня 2019 року у справі № 806/2143/18, від 23 квітня 2020 року у справі № 760/6496/17.

Частиною дев`ятою статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Такий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 826/15063/18.

Суд також враховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 826/2689/15, відповідно до якої чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Обґрунтовуючи заперечення щодо заяви представника позивача щодо ухвалення додаткового судового рішення стороною відповідача вказано, що витрати на правничу допомогу є надмірними, є такими, що виставлені без детального опису робіт (наданих послуг), а тому до задоволенню не підлягають.

Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката, а саме адвокатом Зудіновим О.О. складені, підписані та подані наступні документи: позовна заява з додатками, відповідь на відзив відповідача з додатками, заява про ухвалення додаткового рішення з додатками та адвокатські запити в рамках розгляду даної справи.

Посилання представника відповідача на вирішення судом питання щодо розподілу судових витрат є необґрунтованими, оскільки резолютивна частина рішення суду від 07 листопада 2023 року не містить зазначення про відшкодування про понесені витрати на правничу допомогу.

Стосовно можливості стягнення на користь позивача суми судових витрат на професійну правничу допомогу у разі, якщо умовами договору передбачено, що оплата адвокатського гонорару буде здійснено у майбутньому (до 10 лютого 2024 року), суд зазначає те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Такий підхід викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Водночас, слід звернути увагу на те, що справа №200/4371/23 розглядалась в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи, підготовка та подання позову до суду у даній справі не потребувала надмірного, значного обсягу юридичної роботи, оскільки основні доводи у даній категорії справ, викладені в численних судових рішеннях в аналогічних спорах і саме такі доводи були і відображені адвокатом при підготовці позовної заяви, тому керуючись критеріями, що визначені в частині 9 статті 139 КАС України, враховуючи предмет спору, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що справедливим, співмірним та пропорційним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 4 000 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати, пов`язані з правничою допомогою за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 4 000 грн, про що ухвалити додаткове рішення.

Керуючись статями 243,252, 256,297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Ухвалити додаткове рішення по справі №200/4371/23 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14) про стягнення середнього заробітку.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (, місцезнаходження: 01135, м. Київ, просп. Берестейський, 14) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн 00 копійок.

Додаткове рішення ухвалено в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 23 листопада 2023 року.

Додаткове судове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/)

Суддя А.С. Зеленов