Справа № 300/7494/23
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" листопада 2023 р. справа № 300/7494/23
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73101850 від 20.10.2023 та постанови про арешт коштів боржника № 73101850 від 24.10.2023, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73101850 від 20.10.2023 та постанови про арешт коштів боржника № 73101850 від 24.10.2023.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження № 73101850 від 20.10.2023 прийнята з порушенням вимог закону, оскільки винесена на виконання виконавчого документа - постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №975998 від 11.09.2023, законна сила якої зупинена, у зв`язку з її оскарженням в судовому порядку. Також, зазначає, що постановою про арешт коштів боржника №73101850 від 24.10.2023 відповідачем накладено арешт на зарплатний рахунок позивача, який має спеціальний статус, що не відповідає вимогам ч.3 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, позивач вважає, що посадовою особою відповідача, в порушення вимог закону, не проведено перевірку майнового стану боржника. Як наслідок, позивач вважає, що оскаржувані постанови є протиправними та підлягають до скасування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.11.2023 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.
14.11.2023 позивачем зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.
Враховуючи вищенаведене ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.11.2023 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судовий розгляд на 27.11.2023 о 13:30 год.
21.11.2023 від позивача надійшла заява, в якій просить розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, який надійшов на адресу суду 22.11.2023. У поданому відзиві представник відповідача проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних постанов.
В судове засідання представник відповідача не прибув, про причини неявки суд не повідомляв.
Крім того, 27.11.2023 станом на 13.30 год. на території Івано-Франківської області оголошено повітряну тривогу, що на думку суду, могло слугувати причиною неявки учасників справи до суду.
Однак, враховуючи наявність в матеріалах справи достатньої кількості доказів, необхідних для вирішення справи по суті, скорочені строки розгляду справ даної категорії, оскільки згідно положень ч.3 ст.268 Кодексу адміністративного судочинства (надалі - КАС) України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді першої інстанції, суд визнав можливим розглянути дану адміністративну справу на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження на підставі частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, після оголошення відбою повітряної тривоги.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 287 КАС України, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено таке.
Головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івасів Я.Я. 20.10.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73101850 з виконання постанови серії БАА №975998, виданої 11.09.2023 Калуським районним відділом поліції про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 40 800 гривень (а.с.18).
24.10.2023 з метою забезпечення виконання постанови серії БАА №975998 Головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івасів Я.Я. винесено постанову про арешт коштів боржника ВП №73101850, якою накладено арешт на грошові кошти, які містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.19).
В той же час, вважаючи постанову серії БАА №975998 від 11.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 , 28.09.2023 оскаржив її до Івано-Франківського міського суду.
На виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 29.09.2023 головним державним виконавцем Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івасів Я.Я. 01.11.2023 винесено постанову ВП №73101850 про зупинення виконавчих дій з примусового виконання постанови серії БАА №975998 від 11.09.2023 (а.с.48).
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження № 73101850 від 20.10.2023 та постанову про арешт коштів боржника № 73101850 від 24.10.2023 такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2020 №1404-VІІІ, в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних відносин (далі - Закон №1404-VІІІ).
Згідно з ч.1 статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Пунктом 6 частиною 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Так відповідно до статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувана про примусове виконання рішення.
Нормами частини 1 статті 4 Закону № 1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.
Відповідно до частини 4 статті 4 Закону передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.
Згідно статті 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України. Зокрема, при оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Слід зазначити, що нормами КУпАП передбачено особливості та порядок направлення таких постанов на примусове виконання.

Частиною 1 статті 291 КУпАП встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300-1 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.

Приписами статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Як встановлено судом, позивач 11.09.2023 отримав постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №975998 від 11.09.2023, що підтверджується його підписом у відповідній графі (а.с.16).

Обґрунтовуючи заявлений позов в частині визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №73101850 від 20.10.2023, позивач вказує на те, що остання винесена на виконання виконавчого документа - постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії БАА №975998 від 11.09.2023, законна сила якої зупинена, у зв`язку з її оскарженням в судовому порядку.

Проте з таким твердженням позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до приписів частини 1 статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Судом встановлено, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №975998 складена та вручена позивачу 11.09.2023.

Отже, з наступного дня, тобто з 12.09.2023 позивач мав право сплатити штраф, визначений вищевказаною постановою про адміністративне правопорушення у розмірі 20 400,00 грн., проте позивач штраф не сплатив, що не заперечується ним в позові.

Відповідно до статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 1322 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відтак, позивач мав право оскаржити вказану постанову у судовому порядку протягом десяти днів.

Як встановлено судом, вважаючи постанову серії БАА №975998 від 11.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 , 28.09.2023 оскаржив її до Івано-Франківського міського суду (а.с.15).

В той же час, постанова серії БАА №975998 від 11.09.2023 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, набрала законної сили 21.09.2023.

Тобто на момент набрання законної сили виконавчим документом, така постанова не була оскаржена в судовому порядку.

Так, заступник начальника Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області 28.09.2023 звернувся до відповідача із заявою про відкриття виконавчого провадження за постановою у справі про адміністративне правопорушення серії БАА №975998 від 11.09.2023 (а.с. 16).

Суд зауважує, що при надходженні виконавчого документу разом із заявою стягувача про його примусове виконання державний виконавець зобов`язаний або відкрити виконавче провадження, або винести постанову про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

У зв`язку з тим, що виконавчий документ відповідав вимогам та пред`явлено в строки, визначені Законом № 404-VІІІ, а також за відсутності інших підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, суд вважає, що державним виконавцем правомірно 20.10.2023 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №73101850.

Як наслідок, суд доходить висновку щодо правомірності оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №73101850 від 20.10.2023.

Що стосується оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника ВП №73101850 від 24.10.2023, то суд зазначає таке.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Частиною 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Частинами 1, 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII встановлено, що арешт коштів боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, шляхом винесення постанови про арешт коштів боржника або про опис та арешт коштів боржника.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Саме недотримання вимог вказаної норми відповідачем, позивач зазначає підставою позову.

Згідно з ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Отже, спеціальним законом встановлено, що виконавець може звернути до стягнення грошові кошти у формі заробітної плати, шляхом винесення постанови про накладення арешту на банківські рахунки, проте міститься виключення з цього правила, а саме те, що рахунки зі спеціальним режимом використання не підлягають арешту.

Таким чином, саме на банк покладено обов`язок визначити статус коштів та рахунка та у разі підтвердження, що кошти перебувають на рахунках зі спеціальним режимом використання чи те, що законом заборонено звернення стягнення на такі кошти - повернути постанову без виконання в цій частині.

Однак, позивачем не надано суду доказів того, що зазначений рахунок є рахунком зі спеціальним режимом користування та не може використовуватися для проведення будь-яких банківських операцій. Тому на кошти, які знаходяться на ньому, може бути накладений арешт.

Крім того, слід зазначити, що в постанові відповідача про арешт коштів боржника міститься застереження, щодо коштів, які містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Статтями 48, 73 Закону № 1404-VIII встановлено перелік виплат, на які не може бути звернено стягнення, однак кошти, які перераховані на рахунок особи, як заробітна плата, не міститься в даному переліку.

Також, слід зазначити, що арешт накладено на кошти боржника в сумі 45 130 грн., а в силу вимог абзацу 7 п. 10-2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1404-VIII, на період до припинення або скасування воєнного стану фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100 тисяч гривень.

Крім того, за заявою позивача, 27.10.2023 відповідачем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій, а 01.11.2023 на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 29.09.2023 - постанову ВП №73101850 про зупинення виконавчих дій з примусового виконання постанови серії БАА №975998 від 11.09.2023 (а.с.48,61).

Отже, доводи позивача щодо протиправності постанови про арешт коштів боржника, не знайшли свого підтвердження.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні "Салов проти України" (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 205, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, проспект Л. Українки, 1, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77304) про визнання протиправними та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 73101850 від 20.10.2023 та постанови про арешт коштів боржника № 73101850 від 24.10.2023 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.