Справа № 460/19956/23
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2023 року м. Рівне №460/19956/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Міністерства оборони України (далі відповідач 1) та Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 2), в якому позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів щодо ненарахування та невиплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 04.01.2023 по 31.01.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини; зобов`язати відповідачів нарахувати та виплатити додаткову грошову винагороду відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 04.01.2023 по 31.01.2023 пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Заяви по суті справи.

Позивач в обґрунтування позову зазначає, що 04 січня 2023 року під час виконання бойового завдання отримав поранення, в декілька етапів був переміщений із зони бойових дій і проходив лікування. З 23.01.2023 по 31.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні. Однак, в порушення постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» йому за цей період не виплачено додаткову винагороду з розрахунку 100000 грн. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач 1 Міністерство оборони України подало відзив на позовну заяву, в якому вказало, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , тому нарахування та виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди проводить саме військова частина, а не Міністерство оборони України. При цьому, відповідач 1 вказав, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказу командира за рапортом військовослужбовця. Відповідно до пункту 14 Розділу ХХХІV Наказу №260 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира. Відповідач 1 зазначає, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до наказу від 01.02.2023 №334. Тому, підстав для виплати додаткової грошової винагороди немає.

Відповідач 2 Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на позовну заяву, де зазначила, що про отриману травму 04.01.2023 позивач до командира не звертався, наказ про отримане поранення відповідачем не видавався. Крім того, з рапортом про отримання додаткової винагороди ОСОБА_1 не звертався, документів відповідних не надав. Відповідно до документів, позивач перебував на лікуванні лише з 23.01.2023 по 31.01.2023. Крім того, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за самовільне залишення поля бою під час виконання бойового завдання, тому відсутні підстави для нарахування додаткової винагороди. Відповідач 2 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач подав відповідь на відзив, де зазначив, що відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплата додаткової винагороди не ставиться у залежність від подання військовослужбовцем рапорту. У відповідача наявні всі документи щодо перебування позивача на лікуванні. З наказом про притягнення його до дисциплінарної відповідальності, актом службового розслідування позивач не ознайомлювався. Тому, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 23.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Згідно з вимогами частини четвертої статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 в період з 30.08.2022.

04 січня 2023 року за обставин безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях, під час захисту Батьківщини отримав: мінно-вибухову травму, мінно-вибухове акубаротравматичне ураження вух, гостра двобічна нейросенсорна приглухуватість зі зниженням слуху та сприйняттям ШМ Ad/As-4,5м/4, РМ 6м на обидва вуха, ЗЧМТ, струс головного мозку. Травма: ТАК, пов`язана із проходженням військової служби.

Первинна медична картка про надання невідкладної допомоги, оформлена МП 1аемб. А4350 10.01.2023.

У зв`язку з вищевказаною травмою, пов`язаною із проходженням військової служби, позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 23.01.2023 по 31.01.2023, що підтверджено випискою із медичного карти стаціонарного хворого №274/16.

Факт отримання травми, пов`язаної з проходженням військової служби, 04 січня 2023 року підтверджений довідками військово-лікарської комісії Військової частини НОМЕР_2 від 31.01.2023 №217 та від 31.03.2023 №3504.

Не погоджуючись з сумою виплаченої додаткової винагороди за період з 04.01.2023 по 31.01.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 1-2 Закону №2011-ХІІ, у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Відповідно до пункту 7 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 № 912/в/29, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому підставою для видання такого наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

В даному ж випадку, Військова частина НОМЕР_1 не надала довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).

Судом встановлено, що 04.01.2023 ОСОБА_1 отримав поранення під час бойового завдання із захисту Батьківщини у зв`язку із чим вибув на лікування.

Факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 23.01.2023 по 31.01.2023 не заперечується відповідачем та підтверджується відповідною випискою з історії хвороби.

При цьому, відповідач заперечує, що позивач перебував на лікуванні з 04.01.2023 по 22.01.2023.

Однак, суд зазначає, що і випискою із медичної карти, і довідками військово-лікарської комісії підтверджено, що мінно-вибухову травму позивач отримав 04 січня 2023 року.

Та обставина, що невідкладна допомога, яка була надана позивачу, була оформлена первинною медичною карткою лише 10.01.2023, не спростовує факту отримання позивачем травми саме 04.01.2023.

Крім того, час переміщення пораненого з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого також включається в період отримання додаткової винагороди.

З аналізу наведених норм Постанови № 168 слідує встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.

Приписами ч. 11 Розділу XXXIV Наказу Міністерства оброни України «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 07.06.2018 № 260 (далі Порядок № 260) встановлено, що підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Порядок №260 доповнено новим розділом згідно з наказом Міністерства оборони №44 від 25.01.2023 та застосовується з 01.02.2023, а відтак його норми не розповсюджуються на спірні правовідносини, які виникли раніше (до вказаної дати).

Відповідач посилається на абз. 4 пункту 7 рішення Міністра оборони України, згідно з яким підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.

Вказана умова у спірних правовідносинах не дотримана.

Тобто довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) отриманої позивачем 01.04.2023 (що є підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди) не складалась (не видавалась).

Разом з тим, така довідка мала бути видана відповідно до наказу командира військової частини, однак протиправно не була складена останнім.

Посилання відповідача на відсутність довідки про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем ОСОБА_1 , суд до уваги не бере, оскільки неналежна організація суб`єктом владних повноважень своєї внутрішньої діяльності чи недотримання відповідачем порядку фіксації отриманого поранення військовослужбовцем, не може бути підставою для позбавлення останнього права на виплату додаткової винагороди у розмірі передбаченому Постановою КМУ №168.

Обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) позивача, яка пов`язана з захистом Батьківщини, підтверджуються документами, які є у матеріалах справи і були перераховані судом.

Суд критично оцінює посилання відповідача на наказ Військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2023 №334, відповідно до якого ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено сувору догану, що є підставою для невиплати додаткової винагороди.

Відповідно до пункту 14 Розділу ХХХІV Наказу №260 визначено, що до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира.

Судом встановлено, що обставини, зазначені в наказі, зокрема те, що « 08.01.2023 солдат ОСОБА_1 самовільно залишив поле бою під час виконання бойового завдання та не виконав службові обов`язки під час ведення бойових дій» містять суттєві суперечності.

Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що позивач ще 04.01.2023 отримав мінно-вибухову травму, тому 08.01.2023 позивач не міг виконувати бойове завдання.

Крім того, в наказі від 01.02.2023 №334 зазначено про те, що «солдат ОСОБА_1 здійснював евакуацію солдата ОСОБА_2 та в результаті виконання бойового завдання отримав поранення (акубаротравму), що підтверджується первинною медичною карткою №1180 від 10.01.2023».

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , отримавши мінно-вибухову травму, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, внаслідок чого відбулося акубаротравматичне ураження вух, гостра двобічна нейросенсорна приглухуватість зі зниженням слуху, перебував на лікуванні з 04.01.2023 по 31.01.2023 та не отримав збільшеної до 100000 гривень винагороди протягом вказаного періоду.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову та наявність достатніх підстав для їх задоволення частково, оскільки саме Військова частина НОМЕР_1 нараховує та виплачує грошове забезпечення військовослужбовцям, в тому числі додаткову винагороду.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства оборони України не підлягають до задоволення.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже позовні вимоги слід задовольнити частково.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору судові витрати не підлягають розподілу.

Сплачений позивачем судовий збір може бути повернутий за клопотанням позивача відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи наведене та керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період із 04.01.2023 по 31.01.2023 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць за період із 04.01.2023 по 31.01.2023, з врахуванням здійснених виплат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 27 листопада 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ/РНОКПП 00034022)

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя К.М. Недашківська