Справа № 260/7882/23
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2023 року м. Ужгород№ 260/7882/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Романець Е.М.

та осіб, які беруть участь у справі:

представник позивача - не з`явився;

представник відповідача - не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження військової служби, -

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження служби, а саме: стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь військової частини НОМЕР_1 (код СДРПОУ НОМЕР_3 , р/р № НОМЕР_4 МФО НОМЕР_5 ), завдану державі шкоду в сумі 467 841,5 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що до 20.04.2023 року матросу ОСОБА_1 неправомірно нараховувалося та виплачувалося грошове забезпечення та додаткова винагорода у сумі 467841,50 гривень, оскільки відповідач не прибув до військової частини після стаціонарного лікування, тобто самовільно залишив військову частину без зброї та до теперішнього часу не повернувся та не припустив до виконання обов`язків військової служби, що підтверджено матеріалами службового розслідування.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 31.10.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.

Будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового розгляду даної справи, учасники процесу у судове засідання не з`явилися, однак, представник позивача подав заяву та просив справу, розглядати без його участі.

Відповідно до вимог ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Дослідивши подані позивачем документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2022 № 122 солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги 2 відділення морської піхоти 1 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 (а.с. 9).

На підставі рапорту матроса ОСОБА_1 від 31.10.2022 № 3858 вх., у зв`язку з хворобою дружини, йому було надано відпустку терміном на 7 діб та 2 доби на дорогу до місця проведення відпустки, починаючи з 01.11.2022 (а.с. 10).

Позивач у позовній заяві вказує на те, що після завершення відпустки, не повернувшись до військової частини, 10.11.2022 матрос ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку повідомив командира 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_1 про те, що з 09.11.2022 він був госпіталізований на стаціонарне лікування до КНП «Іршавська міська лікарня» та надіслав копію підтверджуючої довідки від 10.11.2022, виданої службовими особами вказаної лікарні (а.с. 11).

На підставі вказаної довідки наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.11.2022 № 311 матроса ОСОБА_1 визнано таким, що з 09.11.2022 року перебуває на стаціонарному лікуванні у КНП «Іршавська міська лікарня» міста Іршава Закарпатської області (а.с. 13).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2023 № 12 матроса ОСОБА_1 увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 у зв`язку з довготривалим лікуванням (а.с. 14).

В подальшому, начальником медичної служби - начальником медичного пункту військової частини НОМЕР_1 було подано рапорт від 20.04.2023 № 4168 вх., згідно якого, під час перевірки особового складу військової частини, шляхом спілкування зі службовими особами КНП «Іршавська міська лікарня» ним було установлено, що матрос ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі не перебуває (а.с. 15).

На підставі вказаного рапорту наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.04.2023 № 113 матроса ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив місце несення служби та знято останнього зі всіх видів забезпечення з 20.04.2023 року (а.с. 16).

Також, на підставі цього рапорту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.04.2023 № 463 призначено проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частими НОМЕР_1 матросом ОСОБА_1 (наказом від 02.06.2023 № 588 строк даного службового розслідування продовжено на 30 днів) (а.с. 17).

Відповідно до акту службового розслідування від 19.06.2023 № 282 за фактом самовільного залишення військової частини матросом ОСОБА_1 установлено наступне: згідно відповіді КНП «Іршавська МЛ» від 26.04.2023 № 822/05 - 05 на запит військової частини НОМЕР_1 , матрос ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає: АДРЕСА_1 , знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КНП «Іршавська МЛ» з 09.11.2022 по 14.11.2022. У період з 01.01.2023 по 25.04.2023 на стаціонарному лікуванні в КНП «Іршавська МЛ» не перебував.

Таким чином установлено, що матрос ОСОБА_1 з 15.11.2022 не прибув до військової частини після стаціонарного лікування, тобто самовільно залишив військову частину без зброї та до теперішнього часу не повернувся та не приступив до виконання обов`язків військової служби.

Про неприбуття до військової частини нікого не повідомляв та відповідних дозволів командування на це не отримував.

Вищевказані обставини відповідачем ОСОБА_1 не спростовано.

Вбачаючи, в діях матроса ОСОБА_1 ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України позивачем скеровано матеріали вказаного службового розслідування до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, для притягнення матроса ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.

Позивач вказує на те. що з 20.04.2023 матросу ОСОБА_1 неправомірно нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення та додаткова винагорода.

Згідно даних бухгалтерського обліку військової частини НОМЕР_1 за період з 15.11.2022 року по 20.04.2023 року матросу ОСОБА_1 було нараховано та виплачено грошове забезпечення на загальну суму 89 174,83 гри та додаткова винагорода на загальну суму 378 666,67 грн.

Таким чином, за вказаний період ОСОБА_1 одержав кошти у загальній сумі 467 841,5 грн.

Позивач вважає, що вказані кошти відповідачем отримані незаконно, а тому просить суд стягнути як завдану шкоду державі в особі позивача.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначаються Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України затвердженим Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 2019 року № 548-XIV (далі - Статут № 548-XIV).

Згідно з ст.11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю ввести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст.16 Статуту № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно з статей 26,27 Статуту № 548-XIV військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» № 160-IX (далі - Закон № 160-IX) визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Відповідно до ст. 1 цього Закону матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону № 160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Так, матеріалами справи підтверджено, що за результатами службового розслідування відповідачу нараховану 467 841,50 гривень, які повинні бути відшкодовані ним як завдана шкода державі.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону № 160-IX відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).

Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (ч. 2 ст.10 Закону № 160-IX).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону № 160-IX, у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Разом з тим, як встановлено під час розгляду адміністративної справи, відповідачем у добровільному порядку не було відшкодовано вартість завданої майнової шкоди на суму 467 841,50 грн. При цьому, жодних заперечень щодо розміру відшкодування відповідач під час розгляду справи не надав.

Враховуючи викладене, а також відсутність будь-яких заперечень та доказів з боку відповідача, суд дійшов висновку, що у справі достатньо доказів на підтвердження понесених позивачем збитків державі в особі військової частини НОМЕР_1 та невиплати їх у добровільному порядку.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

На підставі наведеного та керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої військовослужбовцем за час проходження військової служби - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ) вартість завданої державі шкоди у розмірі 467 841, 50 (чотириста шістдесят сім тисяч вісімсот сорок одна гривня п`ятдесят копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 27.11.2023 року.

СуддяС.А. Гебеш