Справа № 420/9001/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9001/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

04.07.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року по справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) від 20.03.2023 року №355638 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позову зазначено, що 20.03.2023 року Відділлом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) винесено постанову за №355638 про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу за правопорушення, передбачені статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутність у водія транспортного засобу протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, товарно-транспортної накладної на вантаж.

Оспорюючи правомірність та обґрунтованість застосування санкцій, позивач вказує, що у розумінні положень статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» не являється автомобільним перевізником, оскільки у спірному періоді не здійснював перевезення на комерційній основі чи за власний кошт і найманих працівників (водіїв) для таких цілей не має.

Наполягає на тому, що відсутність встановлення правового зв`язку між водієм, зазначеним в акті рейдерової перевірки, а також факту здійснення позивачем перевезення вантажу на комерційній основі чи за власний кошт, виключає його відповідальність у сфері автоперевезення та за законодавством про автомобільний транспорт і, відповідно, правомірність застосування до нього санкцій.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області №355638 від 20.03.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.

Стягнув з Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн.

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано поширення на позивача як автомобільного перевізника вимог Положення №340 та статті 48 Закону №2344-III, адже є не доведеним факт використання перевізником праці найманого водія та перевезення транспортним засобом будь-якого вантажу.

Суд першої інстанції зауважив на тому, що оспорювана постанова, окрім посилання на відповідний акт рейдевої перевірки, не містить даних про обставини правопорушення, склад правопорушення та про положення конкретних нормативно-правових актів, які порушено автомобільним перевізником.

За наведеного у сукупності, суд першої інстанції визначив, що рішення відповідача не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, не дає суду можливості встановити, що це рішення прийнято з урахуванням всіх обставин, що мають значення під час притягнення особи до відповідальності за правопорушення законодавства про автомобільний транспорт.

В апеляційній скарзі Державна служба України з безпеки на транспорті, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» і помилково не враховано, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством. Зокрема, обов`язок мати в наявності протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу або індивідуальної контрольної книжки водія передбачено Інструкцією №385 та Положенням №340.

Вказує, що за відсутності документів, в даному випадку, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, на підставі якого виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосуються адміністративно-господарські штрафи.

При цьому, апелянт наголошує на неспроможності висновків суду першої інстанції про поширення на спірні правовідносини приписів пункту 1.4 Положення №340 та наявність обставин, що виключають відповідальність позивача за порушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки останній на момент перевірки безпосередньо не здіснював перевезення вантажним автомобільним транспортом, а саме для власних потреб. Разом з цим, приписи Положення №340 встановлюють імперативний обов`язок автомобільного перевізника, в даному випадку позивача, обладнати вантажний автомобіль з повною масою понад 3,5 тон діючим та повіреним тахографом.

На переконання апелянта, необґрунтованість висновків суду полягає також у тому, що обставини стосовно перевезення у спірному періоді вантажу належним позивачу автомобільним транспортом не заперечується і ним самим. З наведеного, а також з даних матеріалів, які стосуються постачання товару, слідує безпідставність звільнення позивача від відповідальності за виявлене правопорушення в частині, що стосується не пред`явлення водієм на перевірці одного із обов`язкових документів товарно-транспортної накладної.

Одночасно апелянт наполягає на тому, що форма і зміст оспорюваної постанови відповідає чинному законодавству, містить посилання на акт перевірки, який відображає як ретельний опис обставин правопорушення так і норми законодавства про автомобільний транспорт, порушені автомобільним перевізником.

У відзиві на апеляційну скаргу фізична особа-підприємець ОСОБА_1 посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.

Заперечуючи обґрунтованість доводів та вимог апелянта, позивач вказує, що правова позиція відповідача ґрунтується виключно на припущеннях та не підтверджена відповідними доказами. Акцентуючи увагу на відсутності фактичності (документального підтвердження) здійснення позивачем автомобільних перевезень як у комерційних цілях так для власних потреб, наявності у нього для таких заходів найманих працівників (водіїв), а також участь позивача у відповідних господарських операціях.

Також, позивач вважає, що встановлені судом дефекти і неповнота оспорюваної постанови є суттєвими і безпосередньо впливають міру обґрунтованості акту суб`єкта владних повноважень. Штучне зменшення значимості наведеного вище дефекту правозастосованого документа до формального є неприпустим.

У додаткових поясненнях Державна служба України з безпеки на транспорті підтримує свою правову позицію.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, основними видами діяльності якої є: 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (основний); 10.41 Виробництво олії та тваринних жирів; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах.

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_1 , позивач є власником транспортного засобу марки MAN, тип загальний вантажний бортовий-тентований, реєстраційний номер НОМЕР_2 , повною масою 14500, масою без завантаження 7700, кількістю видячих місць з місцем водія 2.

25.01.2023 року о 14:31 год посадовою особою Укртрансбезпеки на автомобільній дорозі М-15 «Одеса Рені» 12км + 125м проведено перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт перевізника транспортного засобу марки MAN реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , водієм - ОСОБА_2 , за результатами якої складено акт за №351073.

Згідно акту перевірки, водієм ОСОБА_2 здійснювалось перевезення вантажів транспортним засобом, обладнаним тахографом, за відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа транспортного засобу, а також товарно-транспортної накладної на вантаж.

За висновком акту, автомобільним перевізником ОСОБА_1 допущено порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-III, що виразилось у перевезенні вантажів за відсутності на момент проведення перевірки передбачених законодавством документів, визначених ст. 48 Закону, а саме відсутності протоколу перевірки та адаптації тахографа, а також ТТН.

Із актом був ознайомлений водій ОСОБА_2 , який ним підписаний без зауважень чи пояснень.

Листом від 08.03.2023 року №14480/33/24-23 позивачу надіслано запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, який відбудеться 20.03.2023 року о 11:00 год.

17.03.2023 року ОСОБА_1 направив відповідачу лист, яким повідомив про відсутність можливості прибути на розгляд справи через лікування COVID-19, що підтверджується довідкою №54 від 17.03.2023 року. По суті правопорушення повідомив, що не вважає себе у даному випадку автомобільним перевізником, оскільки передав транспортний засіб ОСОБА_2 в одноразове використання для визначеної ним мети, тому не може нести відповідальність в межах даних правовідносин.

20.03.2023 року Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Укртрансбезпеки, на підставі акту від 25.01.2023 року №351073 винесено постанову №355638, якою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за порушення, передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-III застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн.

Позивач скористався своїм правом на оскарження постанови в адміністративному порядку, проте його скаргу залишено без задоволення, а постанову Відділу без змін.

Разом з цим, не погоджуючись із накладенням штрафу, посилаючись на необґрунтованість та неправомірність постанови відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг (частина 1 статті 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ).

Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт. визначає Порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567.

За правилами пункту 2 Порядку від 08.11.2006 року №1567 рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Згідно із пунктом 15 Порядку від 08.11.2006 року №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється, у тому числі, виключно:

наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

У пунктах 20, 21, 25 Порядку від 08.11.2006 року №1567 передбачено, що виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.

У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

Справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Слід враховувати, що відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №103 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Згідно із пунктами 4, 5, 8 Положення від 11.02.2015 року №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, у тому числі:

здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема:

здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

здійснює контроль за додержанням перевізниками вимог режиму праці та відпочинку, що здійснюють перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом;

у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Аналіз наведених норм показав, що державний контроль за додержанням автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт направлений, у тому числі, на дотримання цими суб`єктами вимог законодавства про автомобільний транспорт.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;

водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до пункту 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 року №379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою, поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Отже, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування ним іншій особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).

Під час проведення рейдової перевірки водій транспортного засобу ОСОБА_2 , окрім Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, та посвідчення водія, інших документів, у тому числі, які б підтверджували фактичну передачу у його користування або розпорядження транспортним засобом, не надано.

Також, не знаходять свого обґрунтованого і правового підтвердження доводи позивача про те, що у спірному випадку ним не здійснювалось автомобільне перевезення в межах будь-якої діяльності як підстава для звільнення від відповідальності, оскільки до автомобільних перевізників віднесено не тільки суб`єктів господарювання, а й фізичних осіб, які здійснюють перевезення (вантажне/пасажирське) без мети отримання прибутку.

Щодо суті виявлених порушень, допущених у сфері на автомобільному транспорті, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави вважати, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 року.

За визначеннями, наведеними у пункті 1.4 Інструкції від 24.06.2010 року №385 року, контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;

тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР;

пункт сервісу тахографів, спеціально облаштовані виробничі ділянки для надання послуг щодо установлення та технічного обслуговування тахографів суб`єктами господарювання (резидентами України), що виконують передбачені ЄУТР функції «майстерні або механіка» та внесені Мінінфраструктури як компетентним органом з виконання ЄУТР до переліку уповноважених суб`єктів господарювання.

Згідно з положеннями пункту 3.3 Інструкції від 24.06.2010 року №385 року водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

- має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

- у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

- у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Пункт 3.6 Інструкції від 24.06.2010 року №385 визначає, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР ( 994_016 ) здійснюють періодичні інспекції, яківключають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типузгідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографапевного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типузгідно з ЄУТР) ( 994_016 ); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб,а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ,внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевіркита адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевіркитахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості,визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинностікартки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої задопомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції від 24.06.2010 року №385 року повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.6 Інструкції від 24.06.2010 року №385 року визначено, що ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:

- установлення або заміни тахографа;

- ремонту тахографа;

- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;

- якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Також, пунктом 2.7 Інструкції від 24.06.2010 року №385 року передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою ПСТ на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи ПСТ. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

ПСТ надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

Пунктом 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року, визначено, що водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3).

Також, у пунктах 1.2, 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства України транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до пункту 1.4 Положення від 07.06.2010 року №340 це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, зокрема:

фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв;

Разом з цим, у пункті 1.5 Положення від 07.06.2010 року №340 визначено, що у цьому Положенні терміни вживаються в такому значенні, зокрема:

автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи/та вантажів транспортними засобами.

Відповідно до пункту 6.1 Положення від 07.06.2010 року №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Таким чином, приписами статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, у тому числі протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.

При цьому, приписи Положення від 07.06.2010 року №340 встановлюють імперативний обов`язок щодо обладнання вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тонн діючими та повіреними тахографами, який, в даному випадку, поширюється на вантажний транспортний засіб, що належить позивачу.

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта про непідтвердженість у спірному випадку використання транспортного засобу позивачем для власних потреб, оскільки вантажне перевезення безпосередньо ним не здіснювалось.

Також, у пункті 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, визначено, що єдиним для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами, є товарно-транспортна накладна.

При цьому, позивачем самостійно зазначається, що автомобільне перевезення було організовано з метою поставки вантажу (товару) для використання іншою особою в своїй господарській діяльності.

Також, як показали фактичні обставини справи, оспорювана постанова містить посилання на акт перевірки від 25.01.2023 року №351073, який в свою чергу містить інформацію про обставини правопорушення, норми законодавства, які порушено автомобільним перевізником і які підлягають застосуванню при вирішенні питання про притягнення особи до відповідальності.

На переконання апеляційного суду, матеріали перевірки є чіткими та достатніми, містять обгрунтовані висновки про виявлене правопорушення, а тому підлягали врахуванню під час розгляду справи про правопорушення та давали уповноваженій особі об`єктивні і правові підстави для притягнення позивача до відповідальності та накладення штрафу.

Враховуючи викладене, оскільки під час винесення рішення відповідач діяв з дотриманням чинного законодавства та обґрунтовано, колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції про наявність обставин для задоволення позову.

Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до статті 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпеки) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв