Справа № 400/3325/22
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 р. № 400/3325/22
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенка В.В., розглянув у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання адміністративну справу,

за позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Декабристів, 5,м. Миколаїв,54001,
простягнення компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 39362 грн.

В обгрунтування своїх вимог, позивач вказав на те, що 11.05.2022 наказом ГУ Національної поліції в Миколаївській області його було звільнено зі служби в поліції, однак після звільнення йому не було виплачено грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за 2020, 2021, 2022 роки. Позивачем обраховано суму компенсації в розмірі 39362,77 грн за невикористані 47,5 днів щорічної відпустки.

Відповідач позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив, що відповідно до наказу ГУНП в Миколаївській області від 11.05.2022 №375 о/с ОСОБА_1 звільнений зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 ( у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення) з 11.05.2022 з виплатою компенсації за невикористані 10 діб чергової відпустки. Згідно інформаційної довідки №1139/28-2023 від 21.08.2023 розрахунок компенсації відповідно до вимог Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських", затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 №260, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський мав відповідно до чинного законодавства на день звільнення зі служби. Закон України "Про Національну поліцію" та Порядок №260 не містять положення щодо виплати грошової компенсації за невикористані дні відпусток за попередні роки. Також, відповідач зауважив, що обов`язковою умовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпустку є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. Позивач не просить внести зміни до наказу про звільнення, а відтак відповідач правомірно нарахував та виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки відповідно до наказу про звільнення за 10 діб невикористаної відпустки.

Суд розглянув справу в порядку спрощеного провадження 24.11.2023 без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Головному управління Національної поліції в Дніпропетровській області з 25.09.2020 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області №298 о/с від 26.07.2021 лейтенанта поліції ОСОБА_1 направлено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. В наказі зазначено, що щорічну основну оплачувану відпустку за 2020 та за 2021 ОСОБА_1 не використав.

Наказом Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №375 о/с від 11.05.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділення поліції №1 Миколаївського районного управління поліції звільнено зі служби в поліції за ст. 77 ч. 1 п. 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби), з виплатою компенсації за невикористані 10 діб щорічної відпустки та з виплатою премії за поточний місяць 0%.

Позивач, не погоджуючись зі звільненням, звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про його звільнення, поновлення на посаді.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного від 31.05.2023 по справі № 400/3015/22 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вказане рішення залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.08.2023.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України «Про відпустки» установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про відпустки», установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону України «Про відпустки»).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України «Про Національну поліцію» обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку № 260 визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України «Про Національну поліцію». Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію». Зокрема, поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року.

Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році.

Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 у справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону України «Про Національну поліцію» і Порядку № 260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд зазначає, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону України «Про відпустки».

Зокрема, відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» і частини першої статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, від 04.02.2021 у справі №160/5393/19, від 31.03.2021 у справі №320/3843/20, від 26.05.2021 у справі №360/1362/20, від 24.06.2021 у справі № 520/8054/2020.

Під час звільнення позивачу не виплачена грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2020 та 2021 рік, що визнається сторонами.

Тривалість щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за 2021 рік становить тридцять календарних днів.

Тривалість щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за 2020 становить 7,5 календарних днів.

Тривалість щорічної основної відпустки ОСОБА_1 за 2022 становить 10 календарних днів.

За 2022 рік позивачу визначено суму компенсації за 10 діб щорічної відпустки, що й вказано в наказі про звільнення від 11.05.2023.

Таким чином, позивач при звільненні зі служби в поліції мав невикористані 37,5 днів щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020-2021 роки.

За цих обставин суд резюмує, що позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні щорічної основної відпустки за 2020-2021 року, проте відповідач протиправно під час звільнення останнього її не виплатив.

В цій частині позов підлягає задоволенню.

Щодо 2022 року, то як зазначено вище, та вбачається з наказу, відповідачу визначено право на компенсацію за 10 діб щорічної відпустки за 2022 рік, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Щодо заявленого позивачем обрахунку суми компенсації в розмірі 39362,77 грн, то суд не може погодитись з наведеним обрахунком, оскільки зазначена сума обрахована з кількістю днів 2022 року, а також позивачем не надано детального розрахунку грошового забезпечення (довідки) відповідно до порядку №260.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд використовуючи повноваження передбачені ч.2 ст.9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.

В даному випадку, суд вважає за необхідне, відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог, зобов`язати відповідача внести відомості до наказу від 11.05.2022 № 375 о/с щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані 37,5 діб щорічної відпустки за 2020 та 2021 роки.

Позов задовольнити частково.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Позивачем також заявлено про понесення судових витрат на правову допомогу з орієнтованим розміром 11160 грн., докази понесення яких у відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду по цій справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5,м. Миколаїв,545) задовольнити частково.

2. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області внести відомості до наказу від 11.05.2022 № 375 о/с щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 37,5 днів щорічної оплачуваної відпустки.

3. Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2020 та 2021 рік у кількості 37,5 діб.

4. В задоволенні позову ОСОБА_1 в частині позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпуски за 2022 рік та щодо стягнення компенсації саме в сумі 39362 гривень, - відмовити.

5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 24.11.2023