Справа № 140/22605/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/22605/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 07 липня 2023 року №7 щодо відмови в зарахуванні страхового стажу з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року та у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-XII Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-XII); зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати страховий стаж з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року та призначити пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII з моменту звернення із заявою.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 30 червня 2023 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Однак рішенням ГУ ПФУ в Одеській області їй не зараховано до страхового стажу періоди роботи з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року і відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років.

Із таким рішенням позивач не погоджується та вважає, що їй протиправно не зараховано страховий стаж та порушено право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку за наявності статусу потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи (3 категорія) та проживання у період з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року у зоні гарантованого добровільного відселення.

Позивач зауважила, що наявність у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи дає їй право на пільги, встановлені Законом №796-XII. На думку ОСОБА_1 , вона має право на зменшення пенсійного віку на п`ять років.

З приводу незарахування вказаних вище періодів трудової діяльності до страхового стажу позивач зазначила, що працівник позбавлений можливості вносити відомості до трудової книжки. Бездіяльність відповідача щодо незарахування періодів роботи до трудової книжки викликана нечіткістю печатки на титульній сторінці трудової книжки. Однак організація ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок покладається на роботодавців. Усунути недоліки (проставити чіткий відбиток печатки) позивач не має можливості, оскільки лікарня, де вона працювала, знаходиться в Латвії.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.25-27). В обґрунтування цієї позиції вказав, що засобами програмного забезпечення ГУ ПФУ в Одеській області було визначене уповноваженим органом на розгляд заяви ОСОБА_1 від 30 червня 2023 року. Зазначив, що відповідно до частини другої статті 55 Закону №796-XII особам, які постійно працювали або проживали у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше трьох років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина) та додатково на 1 рік за 2 роки проживання (роботи), але не більше 6 років. Обчислений період проживання (роботи) ОСОБА_1 в зоні безумовного (обов`язкового) добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить лише 1 рік 8 місяці (менше трьох років), а тому у позивача відсутнє право на призначення пенсії відповідно статті 55 Закону №796-XII зі зменшенням пенсійного віку

Відповідач 1 також зазначив, що страховий стаж позивача становить 31 рік 7 місяців, до якого зараховано періоди роботи за довідкою від 30 червня 2023 року №129/143/13/2-23 та даними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Однак до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 , яка заповнена з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників (титульна сторінка трудової книжки засвідчена печаткою підприємства, яке неможливо ідентифікувати). Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1988 року згідно з дипломом НОМЕР_2 , який перетинається з періодом роботи. Трудовий стаж встановлюється також на підставі інших документів, виданих за місцем роботи. Для підтвердження спірного періоду позивачу необхідно надати уточнюючу довідку про період роботи.

Відповідач 1 вважає, що його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні. Повноваження ж Пенсійного фонду у правовідносинах, пов`язаних із визначенням страхового стажу, є дискреційними та у даному випадку є виключною компетенцією ГУ ПФУ у Волинській області.

Відповідач 2, отримавши 22 серпня 2023 року ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі від 21 серпня 2023 року (а.с.24а), відзив на позов не подав.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

30 червня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням (а.с.40-41).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в Одеській області, рішенням якого від 07 липня 2023 року №97 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, оскільки період проживання на території гарантованого добровільного відселення на 01 січня 1993 року становить 1 рік 8 місяців (менше трьох років). Страховий стаж становить 31 рік 7 місяців (а.с.11). До страхового стажу зараховано періоди роботи згідно з довідкою від 30 червня 2023 року №129/143/13/2-23 та індивідуальними відомостями про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Не зараховано згідно із записами трудової книжки НОМЕР_1 періоди роботи з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року, оскільки титульна сторінка трудової книжки засвідчена печаткою, на якій неможливо ідентифікувати підприємство, а також період навчання з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1988 року згідно з дипломом НОМЕР_2 , який перетинається з періодом роботи.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлено статтею 55 Закону №796-ХІІ. Згідно з частиною третьою цієї статті призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Матеріали справи свідчать про те, що позивачу було встановлено статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи із видачею посвідчення серії НОМЕР_3 (категорія 3) (а.с.14).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Отже, згідно із абзацом восьмим пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Фактичною підставою для відмови ОСОБА_1 рішенням ГУ ПФУ в Одеській області від 07 липня 2023 року №97 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ вказано відсутність необхідного періоду проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення, який станом на 01 січня 1993 року становить 1 рік 8 місяців.

Надаючи оцінку цим висновкам ГУ ПФУ в Одеській області суд передусім зазначає, що згідно з частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії станом на 01 січня 1993 року не менше трьох років. Іншими словами обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі частини другої статті 55 Закону №796-XII є факт проживання та (або) праця такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки з моменту аварії до 01 січня 1993 року. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки встановлюється тим особам, які проживали у зоні гарантованого добровільного відселення в період з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №556/1153/17, від 11 квітня 2018 року у справі №565/1829/17, від 26 вересня 2018 року у справі №205/4589/16-а та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України.

Період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно пов`язувати з моментом аварії, а саме вказаний період проживання слід обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року, що пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке у свою чергу нерозривно пов`язано із моментом аварії на ЧАЕС.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106).

Відповідач 1 заперечує ту обставину, що станом на 01 січня 1993 року позивач прожила та відпрацювала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, та з рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 07 липня 2023 року №79 вбачається, що підтверджений період роботи (проживання) позивача в зоні гарантованого добровільного відселення в сукупності становить 1 рік 8 місяців.

Як видно з довідки Центру надання адміністративних послуг Любешівської селищної ради від 22 червня 2023 року №6952, ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала з 01 січня 1986 року по вересень 1986 року, з 20 вересня 1991 року по 03 серпня 1992 року та з 16 лютого 1993 року і донині в селі Зарудчі Волинської області, яке відповідно до додатку 1 Постанови №106 відноситься до зони гарантованого добровільного відселення (а.с.15).

У спірних правовідносинах для визначення права позивача на застосування положень статті 55 Закону №796-XII період проживання слід рахувати з 26 квітня 1986 року по вересень 1986 року та з 20 вересня 1991 року по 31 грудня 1992 року.

Згідно з дипломом НОМЕР_2 (а.с.37) позивач у 1986 році вступила до медичного училища №2 міста Риги (Латвійська Республіка), яке закінчила у 1988 році (період навчання з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1988 року).

Крім того, записами трудової книжки НОМЕР_1 стверджується факт роботи ОСОБА_1 у період з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року (записи №1, №2) та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року (записи №3, №4) на території Латвійської Республіки (а.с.16-18).

Суд звертає увагу на те, що постійне місце навчання та роботи на території Латвійської Республіки заперечує факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у цей час (фактично з 01 вересня 1986 року по 01 липня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року).

Довідкою Комунального підприємства «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради від 30 червня 2013 року №129/143/13/2-23 (а.с.39) підтверджено, що ОСОБА_1 працює на посаді фельдшера-лаборанта клініко-діагностичної лабораторії з 02 вересня 1991 року (наказ по Любешівській центральній районній лікарні від 02 вересня 1991 року №166 о/) по цей час.

Селище міського типу Любешів, як і село Зарудчі Волинської області, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Тобто, фактично з 26 квітня 1986 року по 31 серпня 1986 року та з 02 вересня 1991 року по 31 грудня 1992 року період роботи і проживання на території гарантованого добровільного відселення становить 1 рік 8 місяців 6 днів.

Надані позивачем докази у часі узгоджуються між собою. Однак належних та допустимих доказів, які підтверджують постійне проживання або роботу у зоні гарантованого добровільного відселення упродовж не менше трьох років у часовий проміжок з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

На час звернення із заявою (30 червня 2023 року) вік ОСОБА_1 - 53 роки 11 місяців 07 днів. Наданими доказами не підтверджено право на зниження пенсійного віку на 6 років для призначення ОСОБА_1 пенсії з часу звернення із заявою.

Тому висновок у рішенні ГУ ПФУ в Одеській області про непідтвердження позивачем права на зниження пенсійного віку на 6 років відповідно до положень статті 55 Закону №796-XII для призначення пенсії за віком відповідає обставинам справи.

При вирішенні спору в частині позовних вимог щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року суд зазначає про таке.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2022 року №1058). Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункт 2 Порядку №637).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії) до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за №785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року №8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У позивача наявна трудова книжка серії НОМЕР_1 , яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії (а.с.16-18).

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Одеській області виходило з того, що до страхового стажу не може бути зараховано періоди роботи відповідно до трудової книжки виключно з тих підстав, що відтиск печатки на титульній сторінці трудової книжки є нечіткий та неможливо ідентифікувати, ким видана трудова книжка. По суті до страхового стажу враховано період роботи з 02 вересня 1991 року за даними довідки Комунального підприємства «Любешівська багатопрофільна лікарня» Любешівської селищної ради від 30 червня 2013 року №129/143/13/2-23 (а.с.39) та відомостей реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (становить 31 рік 07 місяців); не зараховано період роботи з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року (робота у медичних закладах на території Латвійської Республіки) (а.с.43-44).

Суд зауважує, що відповідно до чинної на момент внесення до трудової книжки спірних записів Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412; далі - Інструкція №162, чинна до 29 липня 1993 року), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).

Згідно з абзацом першим пункту 2.2 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції №162 обумовлено, що всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний лист) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або друк відділу кадрів), де вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.11 глави 2 Інструкції №162).

З аналізу наведених норм слідує, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство.

Суд, відповідно до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України при вирішенні справи враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15-а, відповідно до яких підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

На думку суду, такий недолік трудової книжки, як нечіткий відтиск печатки на титульній сторінці не робить автоматично недійсними усі записи у ній. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

З урахуванням наведеного, висновок про неврахування відповідачем 1 до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року не ґрунтується на вимогах закону та рішення у цій частині з наведеним у ньому обґрунтуванням належить скасувати.

Водночас суд звертає увагу, що страховий стаж позивача, який не оспорюється сторонами, становить 31 рік 7 місяців, якого було б цілком достатньо, якби при поданні заяви від 30 червня 2023 року виконувалася б одна з обов`язкових умов для призначення пенсії за віком зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. Проте, як уже було зазначено вище, наявними документами не підтверджено період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років з моменту аварії станом на 01 січня1993 року.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що позов належить задовольнити частково у спосіб прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 07 липня 2023 року №97 в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року з мотивів, наведених відповідачем 1 у рішенні, та про відмову у задоволенні решти позовних вимог.

При цьому у задоволенні решти позовних вимог (про визнання протиправним та скасування рішення в цілому та зобов`язання вчинити дії) необхідно відмовити з огляду на те, що відсутня одна з обов`язкових умов для призначення позивачу пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить менше трьох років. У решті рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 07 липня 2023 року №97 про відмову у призначенні пенсії є правомірним, а зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії не призведе до прийняття рішення про призначення пенсії з огляду на відсутність підтвердженого факту проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року протягом трьох років.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач сплатила судовий збір у сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією від 08 серпня 2023 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.10, 21).

З огляду на задоволення позову на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1 судові витрати у сумі 536,80 грн.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65107, Одеська область, місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 83, ідентифікаційний код юридичної особи 20987385), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 07 липня 2023 року №97 в частині незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 01 лютого 1988 року по 30 червня 1988 року та з 02 серпня 1988 року по 01 вересня 1991 року з мотивів, наведених у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати у сумі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість грн 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк