Справа № 726/2452/23
Суддя: Асташев С. А.
Дата ухвалення: 2023-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2452/23
Провадження №2-а/726/50/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

з участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Токарюка Максима Івановича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції України та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,

У С Т А Н О В И В:

10.10.2023 Садгірським районним судом м. Чернівці отримано адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Токарюка Максима Івановича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції України та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, у якому позивач просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7813779 від 26.09.2023 про притягнення його, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП та закрити провадження у справі, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що в оскаржуваній постанові чітко не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, адже не вказано строки тимчасового ввезення транспортного засобу іншою особою та про передачу його, як особі, яка його не ввозила на митну територію України, не зазначені норми МК України (пункт, підпункт, абзац), що передбачають обмеження з цього приводу.

Звертає увагу суду і на те, що у постанові відповідачем не зазначено посилання на докази, якими обґрунтовується винесене рішення, а саме по собі описання правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. В оскаржуваній постанові відсутнє посилання на наявність відеозапису вчинення правопорушення та прилад на який мала відбуватися безперервна відеофіксація з місця події, а також на докази, які встановлюють те, що транспортний засіб переданий у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала його в митний режим транзиту.

Також позивач зазначає, що не керував транспортним засобом, а його помістила на паркувальне місце ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість він лише підійшов до поліцейських, які якраз спілкувалися із водієм автобуса щодо обов`язковості проходження технічного контролю, так як особисто за посадою надавав водію автобуса протокол перевірки технічного стану. Вважає, що саме обурення поліцейських на доведення неправомірності їх дій спровокувало перевірку документів. Зазначає, що дружина не підходила до авто, оскільки бачила, що поліцейські оформляють матеріали.

Враховуючи викладене вважає, що оскаржувана постанова винесена працівником поліції без додержання вимог законності, а відтак підлягає скасуванню.

Також вказує про те, що докази понесення витрат у зв`язку з розглядом справи будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України.

31.10.2023 на адресу суду надійшов відзив на позов від представника відповідачів Маланчука М.В., у якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вказує, що під час несення служби час несення служби в м. Чернівці по вул. Фастівська, 30 Б, 26.09.2023 екіпажем патрульної поліції було виявлено транспортний засіб Renault Kangoo, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , а саме, що водій керував транспортним засобом, який не ввозив на територію України, йому було передано даний транспортний засіб у володіння, користування, розпорядження, чим порушив Митний кодекс України.

У відзиві представник відповідачів зазначає, що поліцейський підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4.а ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог Митного кодексу України, відповідальність за яке передбачена ч. 8 ст. 121 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача, після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Старший лейтенант поліції виніс постанову за ч. 8 ст. 121 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 8 500 грн., відповідно до санкції статті, а позивача було ознайомлено зі змістом постанови, згідно з ст. 285 КУпАП.

Враховуючи те, що виявлення та припинення правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху є прямим обов`язком відповідача відповідно до законодавства України, та те, що позивач не зазначив у позовній заяві щодо порушення відповідачем будь-якого із зазначених принципів, визначених ст. 2 КАС України, представник відповідача вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Вказує, що у п. 7 постанови зазначено технічний засіб, яким здійснювалась фіксація правопорушення: «476850», тобто номер нагрудної камери поліцейського. Факт керування транспортним засобом саме позивачем підтверджується доданим до відзиву відеозаписом із назвою Ivideo 2023 10-20 10-59-33, на якому зафіксовано рух автомобіля.

Також просить взяти до уваги, що пояснення, які позивач виклав у позовній заяві повністю суперечать його поясненням під час розгляду справи, а надані відповідачем докази на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної позивачем постанови є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73, 75, 76 КАС України.

Звертає увагу суду і на те, що транспортний засіб Renault Kangoo з д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований в уповноваженому органі іноземної держави, а правила користування таким транспортним засобом на митній території України встановлюються Митним кодексом України. У фабулі оскаржуваної постанови зазначено, що позивачем під час керування автомобілем, визначеним у постанові, було допущено порушення вимог Митного кодексу України, тобто вказано до норм якого нормативного акта іншої галузі права, слід звертатися (оскільки диспозиція ч.8 ст. 121 КУпАП є бланкетною).

Згідно із ч.5 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Під час розгляду справи за ч. 8 ст. 121 КУпАП, поліцейськими було здійснено дзвінок до оперативного чергового УПП в Чернівецькій області, який в свою чергу здійснив дзвінок до оперативного чергового Чернівецької митниці ДМС України для встановлення всіх обставин, які мають значення в даній справі, а саме для встановлення хто здійснив ввезення транспортного засобу Renault Kangoo з д.н.з. НОМЕР_1 на митну територію України та коли саме. Відповідно, поліцейськими на місці події, в телефонному режимі було встановлено, що вищевказаний автомобіль на митну територію України було ввезено 05.02.2023 гр. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( ОСОБА_4 ). Отже, відповідно до норм Митного кодексу України, вказаним вище транспортним засобом на митній території України має право користуватись, тобто керувати, тільки ОСОБА_5 , а отже позивач керуючи даним авто, допустив порушення норм та правил Митного кодексу України, а саме ч. 5 ст. 380 МК України.

09.11.2023 на адресу суду представник відповідача направив клопотання про долучення отриманої відповіді на запит із Чернівецької митниці ДМС України.

20.11.2023 надійшла відповідь на відзив від представника позивача Кіореско Іллі у якій останній вважає, що раніше заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки не спростовані відповідачем.

Зауважує, що у оскаржуваній постанові відсутнє формулювання об`єктивної сторони, яке б відповідало диспозиції ч.8 ст. 121 КУпАП, не зазначено та не конкретизовано, яку саме частину (пункт, підпункт, абзац) норми митного кодексу було порушено 26.09.2023, що є самостійною та достатньою підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі.

Також просить врахувати і те, що відповідачем не надано жодних доказів зупинки транспортного засобу під керуванням позивача та доказів керування позивачем транспортним засобом до винесення постанови.

Вказує, що номер нагрудної камери поліцейського, у примірнику копії постанови, наданої відповідачем, дописано вручну, а згідно даних службового розслідування встановлено, що суб`єкт владних повноважень не вносив відомостей про докази, а тому долучений відеозапис не може бути взятий до уваги як доказ вини позивача. Однак такий доказ фіксує лише процесуальний порядок винесення оскаржуваної постанови, однак не факт вчинення правопорушення.

Згідно із даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2023 адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд головуючого судді Асташева С.А.

Ухвалою судді Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. від 10.10.2023 позов було залишено без руху з підстав відсутності доказів оплати судового збору у справі.

На виконання ухвали 13.10.2023 на електронну адресу суду надійшло клопотання про усунення недоліків разом із квитанцією про оплату судового збору.

Ухвалою від 13.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду із викликом сторін на 31.10.2023.

В подальшому судові засідання у справі відкладалися з метою надання учасникам справи можливості скористатися правом на подачу відзиву у справі та відповіді на відзив і заперечень.

У судове засідання сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог КАС України.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кіореско І.Ю. 28.11.2023 надійшла заява у якій останній просить суд провести судове засідання без його участі та участі довірителя. Підтримує заявлені у позові та відповіді на відзив вимоги та просить задовольнити позов, з підстав у ньому зазначених. Стягнути витрати на оплату судового збору у справі.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з`явилися у судове засідання. Скерували відзив на позов.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи надану справу без участі сторін за наявними у справі доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 26.09.2023 старшим лейтенантом поліції УПП в Чернівецькій області Токарюком М.І., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №7813779 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч.8 ст. 121 КУпАП, за те, що він, як водій, 26.09.2023 о 08:41 в м. Чернівці по вул. Фастівська, 30 Б, керував транспортним засобом Renault Kangoo з д.н.з. НОМЕР_2 , який він не ввозив на територію України, йому було передано у володіння, користування, розпорядження, чим порушив Митний кодекс України.

Вказаною постановою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст.121 КпАП України та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 гривень.

Разом із відзивом, відповідачем долучено відеозапис із нагрудного реєстратора поліцейського (боді-камери) № 476850 та відео із реєстратора у патрульному авто.

На відео із боді камери зафіксовано процедуру розгляду справи, до вручення копії постанови, чим було завершено розгляд справи. Позивача було ознайомлено із правами особи, яка притягається до відповідальності.

Причиною перевірки документів у позивача поліцейські називають те, що він заїхав із порушенням ПДР, а тому просять ОСОБА_1 пред`явити документи для перевірки. Однак у момент першочергової фіксації позивач стоїть подалі від авто та не перебуває у транспортному засобі, який припаркований.

Однак таке відео не містить факту зупинки автомобіля під керуванням позивача, тобто факту вчинення правопорушення.

На відео із реєстратора, встановленому позаду у патрульному авто, зафіксовано як позивач самотужки сів за кермо автомобіля та покинув місце події.

Також відповідач долучає відповідь із Чернівецької митниці Державної митної служби України № 7.2-1/7.2-17-03/8.5/8716 від 07.11.2023, згідно з якою митниця повідомляє, що за наявними базами даних, зазначений транспортний засіб (Renault Kangoo з д.н.з. НОМЕР_1 ) був ввезений на митну територію України 05.02.2023 в зоні діяльності митного поста «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці, під керуванням громадянки Португалії ОСОБА_4 .

Натомість позивач надає суду копію свідоцтва про шлюб від 13 березня 2013 року, згідно з даними якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є дружиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із яким зареєстровано шлюб 13 березня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції.

Також позивач, на підтвердження своїх пояснень, долучає до свого позову копію винесеної також того дня поліцейським Токарюком М.І. постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ №78136189 від 26.09.2023, про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч.3 с. 121 КУпАП та копію Наказу директора ТзОВ ЛТК «Мегабудтранс» Коваленка В.В. № 1 від 05 січня 2023 року, згідно якого ОСОБА_1 з 05 січня 2023 року переведено на посаду заступника начальника випробувальної дільниці лабораторії № 3.

Вирішуючи заявлені вимоги суд виходить із наступних правових норм.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п.1, п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Також поліцейському дозволено зупинити транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, якщо така зупинка здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту (п.10 ч.1 ст. ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Натомість згідно з п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч.8 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Крім того, Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, п. 4 якої визначено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Таким чином розгляд справи у таких випадках проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із винесенням постанови у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення, що доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до п. 30.1 Правил дорожнього руху, власники механічних транспортних засобів і причепів до них повинні зареєструвати (перереєструвати) їх в уповноваженому органі МВС або провести відомчу реєстрацію в разі, якщо законом установлена обов`язковість проведення такої реєстрації, незалежно від їхнього технічного стану протягом 10 діб з моменту придбання (отримання), митного оформлення або переобладнання чи ремонту, якщо необхідно внести зміни до реєстраційних документів.

Частиною 1 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Згідно з ч. 3 ст. 31 Закону України «Про дорожній рух» тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Відповідно до положень ч.8 ст. 121 КУпАП, передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, а саме: порушено строки його тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту; транспортний засіб використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні; транспортний засіб передано у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту, - тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 380 Митного кодексу України, визначено особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України.

Відповідно до ч.5 ст. 380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, відповідно до ст.ст. 72, 77 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 3-4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

З аналізу вищенаведених норм закону вбачається, що процесуальний обов`язок доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи заявлені вимоги на підставі зазначених правових норм суд зауважує, що ч.8 ст. 121 КУпАП є бланкетною нормою, тобто такою, що не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність, а тому у протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначена відповідна стаття певного нормативного акту (частина, пункт) та має бути викладено її/їх зміст.

Однак, інспектором поліції під час винесення оскаржуваної постанови не зазначено, яку статтю (частину, пункт) Митного кодексу України порушено позивачем та не викладено зміст конкретного положення Митного кодексу України, що ставиться у порушення позивачем.

Таким чином, у оскарженій постанові об`єктивна сторона правопорушення, за яке притягується ОСОБА_1 працівником поліції належним чином, чітко, не виписана, чим допущено порушення законодавчих приписів, оскільки Митний кодекс України містить безліч порушень, а конкретну його статтю вказано не було.

Особливості тимчасового ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України встановлені ст. 380 Митного кодексу України.

Вказівка у відзиві на факт порушення позивачем саме вимог ч.5 ст. 380 Митного кодексу України, не може бути врахована судом, оскільки в оскаржуваній постанові така стаття не зазначена, тобто не ставилася за вину ОСОБА_1 .

Не зазначення у постанові норм відповідного закону чи підзаконного акту, у порушенні вимог якого обвинувачується особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, позбавляє її можливості ефективного захисту від пред`явленого обвинувачення, тобто, є порушенням на захист.

Саме на зазначене порушення, наряду з іншими, і посилається позивач в адміністративному позові.

Таким чином відсутність в оскаржуваній постанові необхідного посилання на конкретну норму Митного кодексу України, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, прямо суперечить принципу правової визначеності закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови» (Metropolitan Church of Bessarabia v. Moldova), заява № 45701/99; п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom), згідно яких «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Зокрема, ЄСПЛ нагадує, що «національне законодавство має з достатньою чіткістю визначати межі та спосіб здійснення відповідного дискреційного права, наданого органам влади, щоб забезпечувати громадянам той мінімальний рівень захисту, на який вони мають право згідно з принципом верховенства права в демократичному суспільстві» (п. 33 рішення від 15.11.1996 у справі «Доменічіні проти Італії» (Domenichini v. Italy), Reports 1996-V).

На національному рівні КСУ в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі № 17-рп/2010 за конституційним поданням Уповноваженого ВРУ з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 п.п. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Суд вказав, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений її зміст має відповідати вимогам, визначеним ст. 283 КУпАП.

Однак одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що відповідає позиції Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 липня 2020 року в справі № 177/525/17.

Також в оскаржуваній постанові зазначено дані про транспортний засіб - Renault Kangoo з д.н.з. НОМЕР_2 , однак у подальшому, у наданих суду документах номерний знак транспортного засобу вказано - НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами п.1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Аналізуючи положення ч.8 ст. 121 КУпАП, для притягнення особи до відповідальності є необхідним, окрім іншого, встановити та довести, як факт керування водієм транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, так і підтвердити наявність встановлених обмежень, передбачених Митним кодексом України, до транспортного засобу, зокрема факт передачі транспортного засобу у володіння, користування або розпорядження особі, яка не ввозила його на митну територію України або не поміщувала в митний режим транзиту.

Позивач не заперечує факту ввезення автомобіля Renault Kangoo на митну територію України іншою особою та зазначає про те, що ОСОБА_5 є його дружиною, на підтвердження чого долучає копію свідоцтва про одруження.

Однак, оскаржуючи постанову, ОСОБА_1 зазначає, що перед тим, коли йому відповідачем було повідомлено про вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.8 ст.121 КУпАП, він не керував транспортним засобом, а доказів, які б підтверджували зворотнє, суду не надано, як і доказів передачі автомобіля у його володіння, користування або розпорядження.

Так, на долученому відеозаписі із боді камер поліцейських не зафіксовано зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а також незрозумілою є вимога поліцейського пред`явити документи, оскільки ОСОБА_1 сам підійшов до них, натомість автомобіль припаркований та перебуває у нерухомому стані дещо подалі від місця де відбувається розмова.

Руху автомобіля Renault Kangoo о 08:41 26.09.2023 в м. Чернівці по вул. Фастівська, 30 Б не зафіксовано, як і того хто саме перебував за кермом у мент його поміщення на стоянку.

У своїх поясненнях, викладених у позові, позивач вказує про те, що на місце події приїхав із дружиною ОСОБА_2 , яка і керувала автомобілем. Такі пояснення не спростовані жодним чином.

Більше того, згідно дослідженого судом відеозапису із місця події, що фіксує розгляд справи щодо ОСОБА_1 за ч.8 ст. 121 КУпАП, позивач заперечує вчинення правопорушення, однак відповідач під час розгляду справи не надає жодного доказу на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення, а лише посилається на можливість оскарження у судовому порядку його дій.

Посилання у відзиві на доведений факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 після винесення постанови не може бути взято до уваги, адже у оскаржуваній постанові останньому ставилося за провину курування автомобілем о 08:41 26.09.2023 в м. Чернівці по вул. Фастівська, 30 Б, а не після винесення постанови. Керування автомобілем після винесеної постанови не підтверджує того, що саме позивач керував таким транспортним засобом до її винесення.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 КУпАП.

Тобто обов`язок щодо збирання доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, щодо якого порушено обмеження, встановлені Митним кодексом України, покладається саме на уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.

Відповідачами не надано жодних доказів зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, як і доказів керування транспортним засобом до винесення постанови.

В оскаржуваній постанові серії ЕАТ №7813779 від 26.09.2023 відсутні посилання на докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП, а відеозапис із боді камери поліцейського, лише фіксує розгляд справи щодо ОСОБА_1 за ч.8 ст. 121 КУпАП та не підтверджує факту вчинення правопорушення.

Не долучено таких доказів і в ході розгляду справи, а одна лише відповідь із Чернівецької митниці про ввезення транспортного засобу на митну територію України 05.02.2023 в зоні діяльності митного поста «Вадул-Сірет» Чернівецької митниці, громадянкою Португалії Fushtei Diana, не доводить факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.8 ст. 121 КУпАП, за відсутності доказів керування позивача таким автомобілем та доказів передачі авто у його володіння, користування або розпорядження.

Слід зауважити, що з наявних в матеріалах справи доказів не можливо також встановити, що автомобіль Renault Kangoo з д.н.з. НОМЕР_2 , був ввезений на митну територію України саме в режимі тимчасового ввезення з метою особистого користування, а не в режимі транзиту або імпорту, або іншому режимі, передбаченому МК України.

Стаття 62 Конституції України закріплює принцип невинуватості особи та орієнтує на те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення. Приймаючи рішення, суду необхідно керуватись п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», яким визначено, зокрема, що доведення вини має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпції, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За наведеного, а також ураховуючи заявлені вимоги та приписи ч. 3 ст. 286 КАС України, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 8 ст. 121 КУпАП не доведена, відтак, за відсутності достатніх доказів про вчинення ним правопорушення, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, серії ЕАТ №7813779 від 26.09.2023 слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення провадженням закрити.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити провадження у справі.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вказаного, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн (а.с.21).

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 55, 62 Конституції України, Правил дорожнього руху, Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про національну поліцію», ст.ст. 9, 121, 245, 251-252, 274, 280, 283, 288 КУпАП, керуючись ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції України старшого лейтенанта поліції Токарюка Максима Івановича, Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Департаменту патрульної поліції України та Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7813779 від 26 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч. 8 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 гривень скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 8 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (юридична адреса: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. А. Асташев