Справа № 580/8067/21
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/8067/21 Суддя (судді) першої інстанції: Марина БІЛОНОЖЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Губської Л.В., Епель О.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській в якому просила:

- визнати бездіяльність Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області, щодо невиконання пп.2.1 та пн.2.2. п.2 наказу Державної фіскальної служби України №1272-о від 07.09.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та п.2 наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області №101-о від 07.09.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 » в частині здійснення виплат протиправною;

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області грошову компенсацію за невикористану основну та додаткову відпустку за період з 16.04.2016 року по 07.09.2021 року в розмірі - 250 112,52 грн.

- стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних зарплат в розмірі 42 677,93 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була призначена наказом Міністерства доходів і зборів України №804-о від 24 травня 2013 року виконуючою обов`язки начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів в Черкаській області та наказом №2243-о від 19 липня 2013 року призначена на посаду начальника Звенигородської ОДПІ ГУ Міністерства доходів і зборів в Черкаській області в порядку переведення.

Згідно з наказом Міністерства доходів і зборів України від 21 березня 2016 року №24-о, з врахуванням змін, внесених наказом Міністерства доходів і зборів України від 15 квітня 2016 року №30-о, ОСОБА_1 звільнена 15 квітня 2016 року з посади начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області у зв`язку з реорганізацією, відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №823/604/16:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України №24-о від 21 березня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів України №30-о від 15 квітня 2016 року «Про внесення змін до наказу Міністерства доходів і зборів України № 24-о від 21 березня 2016 року»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 16 квітня 2016 року;

- стягнуто з Міністерства доходів та зборів України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за весь час вимушеного прогулу з 16 квітня 2016 року по 11 вересня 2020 року у сумі 232 229,69 грн.

На виконання постанови Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №823/604/16 Державною фіскальною службою України був прийнятий наказ №465-о від 29.03.2021, яким:

- скасовано наказ №24-о від 21.03.2016 «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ №30-о від 15.04.2016 «Про внесення змін до наказу Міністерства доходів і зборів України від 21.03.2016 №24-о»;

- поновлено позивача на посаді начальника Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 16.04.2016;

- попереджено позивача про скорочення посади, на якій її поновлено, та наступне звільнення на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку із зміною структури та штатного розпису через 30 календарних днів з дня ознайомлення з наказом.

На виконання наказу Державної фіскальної служби України №465-о від 29.03.2021 Головне управління ДФС у Черкаській області прийняло наказ №40-щ від 05.04.2021 про поновлення позивача на посаді начальника Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області з 16.04.2016.

Згідно листа Головного управління ДФС у Черкаській області від 15.09.2021 №5563/Т/23-97-07-018 в штатному розписі Головного управління ДФС у Черкаській області, введеного в дію наказом Головного управління ДФС у Черкаській області від 10.02.2021 №22 «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису Головного управління ДФС у Черкаській області» відсутня посада начальника Звенигородської ОДПІ Головного управління Міндоходів у Черкаській області у період з 29 березня по 07 вересня 2021 року.

07.09.2021 Державною фіскальною службою України прийнято наказ №1272-о «Про звільнення ОСОБА_1 », відповідно до якого припинено державну службу та звільнено з 07.09.2021 ОСОБА_1 з посади начальника Звенигородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Черкаській області у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України з повним скороченням посад та чисельності, пункт 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, пункт 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Пунктом 2 наказу зобов`язано ГУ ДФС у Черкаській області забезпечити виплату вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та провести розрахунок з працівником згідно з діючим законодавством.

На виконання наказу ДФС України від 07.09.2021 №1272-о Головне управління ДФС України в Черкаській області прийняло наказ від 07.09.2021 №101-о «Про звільнення ОСОБА_1 », у зв`язку з припиненням Державної фіскальної служби України з повним скороченням посад та чисельності, пункт 1 частини першої статті 87 КЗпП України, пункт 1-1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Згідно пункту 2 наказу - виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат грошову компенсацію за невикористані щорічні основні відпустки за період з 16.04.2016 по 07.09.2021 та щорічні додаткові оплачувані відпустки за стаж державної служби - у загальній кількості 252 дні.

Зазначаючи, що на день звільнення відповідачем протиправно не виплачено вихідну допомогу та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у разі звільнення з державної служби на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.05.2002 № 8-рп/2002 зазначав, що Конституція України гарантує кожному судовий захист його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного права, не можуть суперечити принципу рівності усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання Конституцією України та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2015р. у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.01.2018 у справі № 803/31/16, від 30.07.2019 у справі № 804/406/16, від 08.08.2019 у справі № 813/150/16, від 15.04.2021 у справі № 440/3166/20, від 22.07.2021 у справі № 300/2000/20.

Чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки.

В той же час приписами Закону України «Про державну службу» не врегульовано питання виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки при звільненні державного службовця у разі ліквідації державного органу.

Нормами, що регулюють порядок виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, є стаття 83 КЗпП України, відповідно до якої, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Аналогічні положення закріплені у ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Аналіз вказаних положень вказує на право державного службовця, у разі звільненні у зв`язку із ліквідацією державного органу, на отримання вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат та грошову компенсацію за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100) який застосовується у випадках, зокрема, виплати компенсації за невикористані відпустки та виплати вихідної допомоги (п.п. «а» «є» пункту 1).

Згідно п.2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Відповідно до п.4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Суд врахував, що у період з 16.04.2016 по 11.09.2020 є періодом вимушеного прогулу за який позивачці компенсовано середньомісячний заробіток у сумі 232 229,69 грн. згідно постанови Верховного Суду у справі № 823/604/16.

Крім того, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у справі № 580/4773/21 стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з врахуванням коригування на коефіцієнт її підвищення за період з 16.04.2016 по 11.09.2020 в розмірі 661939 грн. 24 коп., а також стягнуто середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в частині поновлення на роботі у розмірі 132 003 грн. 83 коп.

Також рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 у справі № 580/7394/21 стягнуто з ДФС України на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 29.03.2021 у по 07.09.2021 у сумі 22 509 грн. 62 коп.

Встановлені обставини вказують на те, що за період з 16.04.2016 по 07.09.2021 позивачці компенсовано середній заробіток, відтак вказаний період не береться при обчисленні середньої заробітної плати відповідно до вимог Порядку № 100.

Суд врахував, що позивачка та представник відповідача зазначають, що у період після видання наказу про поновлення на роботі (05.04.2021) до повторного звільнення (07.09.2021) позивачка фактично не перебувала на роботі, заробітна плата за повні місяці роботи у вказаному періоді не нараховувалась.

Таким чином, оскільки у позивачки відсутній розрахунковий період у якому б їй здійснювалось нарахування роботодавцем заробітної плати, розрахунок для нарахування спірних компенсації за невикористані відпустки та виплати вихідної допомоги здійснюється з установленого їй розміру посадового окладу у відповідності до вимог п.4 Порядку № 100. З огляду на зазначене, доводи позивачки про те, що при обчисленні спірних виплат крім посадового окладу мають бути враховані надбавка за вислугу років та надбавка за ранг суперечать приписам п. 4 Порядку № 100.

Судом встановлено, що згідно розрахункового листа за вересень 2021 року (а.с.47) позивачці нараховано компенсацію за невикористані 252 дні відпустки у розмірі 107 604 грн. та вихідну допомогу у розмірі 16 300 грн. Обрахунок здійснено з установленого розміру посадового окладу (за посадою начальник ДПІ).

Таким чином, нарахування спірних виплат здійснено відповідачем у відповідності до вимог п.4 Порядку № 100.

Стосовно доводів позивачки, що нарахування здійснено не із посади начальника ОДПІ, суд зазначає, що посада начальника ОДПІ скорочена та не передбачена в штатному розписі відповідача відтак у будь-якому разі не може слугувати розрахунковою величиною при обрахунку виплат. З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність встановлення розміру посадового начальника ДПІ для обчислення спірних виплат.

Крім того, відповідно до платіжного доручення № 353 від 06.10.2021р., реєстру перерахувань в банк № 9 за жовтень 2021 року, та виписки по рахунку за 07.10.2021 (а.с.87-89) вбачається, що відповідач виплатив на користь позивачки грошові кошти у сумі 99 742,72 грн. (призначення платежу - перерахунок коштів з/п, розрахунок зі звільненими за вересень 2021 року).

Встановлені обставини вказують на те, що позивачці була нарахована та виплачена компенсація за невикористані 252 дні відпустки та вихідна допомога у повному розмірі.

Доводи позивачки про те, що середній заробіток підлягає коригуванню на коефіцієнт підвищення у зв`язку з підвищенням окладу у травні 2016 року, січні, грудні 2017 року, січні 2018 року, січні 2019 року та січні 2020 року суд вважає необґрунтованими у зв`язку з таким.

Так, пунктом 10 Порядку № 100 було передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних

договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Проте, на підставі Постанови КМУ № 1213 від 09.12.2020, пункт 10 Порядку № 100 був виключений і на час визначення середнього заробітку у цій справі не діє, отже застосуванню не підлягає.

Беручи до уваги наявність у матеріалах справи належні докази нарахування та виплати позивачці спірних виплат, у розмірі, що відповідає чинному законодавству, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Л.В.Губська

суддя О.В.Епель