Справа № 524/7611/16-а
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 р. Справа № 524/7611/16-а
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2023, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 10.04.23 по справі № 524/7611/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцької міської ради, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, Кременчуцького міського голови Малецького Віталія Олексійовича

про визнання незаконними розпоряджень міського голови та рішення сесії міської ради,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до Кременчуцької міської ради (далі КМР, перший відповідач), Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області (далі ВК КМР Полтавської області, другий відповідач), у якому просила суд визнати такими, що суперечать чинному законодавству та Конституції України, і незаконними або такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, та визнати їх повністю нечинними з дня прийняття:

- розпорядження міського голови від 16 серпня 2016 року № 270-р «Про проведення громадського обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука»;

- розпорядження від 16 вересня 2016 року № 302-р «Про проведення громадського обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука» в формі надання електронних та письмових пропозицій, рекомендацій до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області»;

- рішення Кременчуцької міської ради XIV сесії VII скликання від 27 вересня 2016 року «Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції» (далі також Статут).

В обґрунтування позовних вимог пояснила, що до ОСОБА_1 , як до депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області, звернулися виборці з приводу захисту їх прав та законних інтересів з проханням оскаржити до Автозаводського районного суду Полтавської області відповідні спірні акти міського голови та КМР, зокрема прийнятий КМР Статут територіальної громади міста Кременчука в новій редакції від 27.09.2016, який є незаконним та таким, що суперечить вимогам нормативно-правових актів вищої юридичної сили, оскільки був ухвалений з порушенням процедури його прийняття, передбаченої Статутом в редакції від 23.09.2004, а саме без проведення громадських слухань.

Наполягала, що не доведення до відома громадськості розпорядження № 302-р від 16.09.2016 «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 16.08.2016 про громадське обговорення «Статуту територіальної громади міста Кременчука»», яким продовжено строк до 25.09.2016 на надання електронних та письмових пропозиції, рекомендацій до ВК КМР Полтавської області, суперечить чинному законодавству (ст. 11, ч.2 ст. 19, ч. 4 ст. 42, п. 1 ч. 3 ст. 50, ч. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.162, п. 7,8 ст. 2,3, ст. 171, ч.1 ч. 2. ст. 162, ч. 1 ч. 2 ст. 267 КАС України, ч. 3 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації", ст. 43 Регламенту Кременчуцької міської ради, а також Закону України "Про статус депутатів місцевих рад") та Конституції України (ст. 32, ст. 34, ст. 40, ст. 144). Крім того, зауважила, що про розпорядження міського голови від 16 серпня 2016 року № 270-р «Про проведення громадського обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука» не було повідомлено громадськість, хоча з огляду на дату проведення КМР сесії 30.08.2016 така можливість існувала.

Посилаючись на ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» вказала, що у разі, якщо в результаті внесення змін стала іншою суть оприлюдненого раніше проекту рішення органу місцевого самоврядування або окремих його положень, такі проекти підлягають повторному оприлюдненню і можуть бути прийняті лише за 20 днів після такого оприлюднення. Проте, відповідачами вказаних положень при прийняття Статуту в новій редакції враховано не було, оскільки Статут зі змінами, як і протоколи засідань постійних комісій ради всупереч ст. 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не були оприлюднені, у тому числі і на веб-сайті органу місцевого самоврядування із зазначенням назви комісії, дати засідання та номеру протоколу.

Стверджує, що Статут з юридичної точки зору є регуляторним актом, який підпадає під дію Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", а відтак має розроблятися, прийматися та оприлюднюватись у встановленому цим законом порядку, чого відповідачами враховано не було. Кожен проект регуляторного акту оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних і юридичних осіб. Разом з цим у даному випадку відсутній аналіз регуляторного впливу, не проводились консультації з громадськістю (публічні обговорення та/або електронні консультації), та не складався звіт про їх проведення, а проект регуляторного акту не був оприлюднений, що суперечить вимогам постанови КМ України від 08.04.2015 № 234.

Зауважила, що формулювання статті 69 оскаржуваного Статуту, відповідно до якої Статут набирає чинності з дня офіційного опублікування після прийняття рішення міською радою, суперечить чинному законодавству, оскільки згідно з п. 2 ст. 19 Закону України "Про місцеве самоврядувань» Статуту територіальної громади підлягає обов`язковій державній реєстрації в органах Міністерства юстиції України. Водночас, в порушення вимог вищевказаного Закону КМР на сесії не прийнято рішення про реєстрацію статуту.

Звернула увагу суду, що у затвердженому Статуті у новій редакції від 27.09.2016 відсутні підписи міського голови, державного реєстратора, штамп Полтавського обласного управління юстиції, а також додатки, а саме Положення щодо різних питань з організації місцевого самоврядування. Переконує, що відповідачами нібито планувалось громадське слухання, однак з присутніх були лише журналісти, працівники міськради, 6 депутатів від громади (всього 22 особи), а отже фактично відбулось засідання постійної комісії з питань Регламенту депутатської діяльності, етики, забезпечення правопорядку, розгляд питань конфлікту інтересів та антикорупційної діяльності.

Повідомила, що на веб-сайті Кременчуцької міської ради відсутня спеціальна створена рубрика «Консультації з громадськістю», «Електроні консультації з громадськістю», а також не створено рубрики «Громадське обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука».

Підсумовуючи викладене, зазначила, що в м. Кременчук не визначений жодний механізм активної участі громадян у вирішенні проблем міста, чим порушуються права мешканців на безпосередню участь у вирішенні проблем життєдіяльності міста. Відповідачем протиправно не прийнято на місцевому рівні відповідних актів (Положення щодо утворення ініціативних груп, Порядок врахування громадських ініціатив, пропозицій та рекомендацій, доповнення, змін до Статуту територіальної громади міста Кременчука, Порядок проведення громадських обговорень Статуту територіальної громади міста Кременчука). КМР навмисно не врахувала жодної пропозиції та рекомендації, запропонованих виборцями позивача від 16.09.2016 з № 01-45/6994, не проводила громадське обговорення, а після винесення повторного Розпорядження міського голови від 16.09.2016, не опублікувала його відповідно до вимог ч. 3 ст.15 Закону України "Про доступ до публічної інформації».

Сама редакція Статуту на сесійному засіданні 27.09.2016 Кременчуцької міської ради по кожному питанню не розглядали, а лише оформлена, як додаток, не зважаючи на те, що Статут має вищу юридичну силу порівняно з іншими нормативно-правовими актами, прийнятими органом місцевим самоврядуванням в м. Кременчук.

Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 травня 2017 року у справі № 524/7611/16-а, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017, у задоволенні позову депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_1 до Кременчуцької міської ради Полтавської області, Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про визнання нормативно-правового акту незаконним або таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1653,60 грн.

Постановою Верховного суду від 03.04.2019 у справі № 524/7611/16-а касаційну скаргу депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області Гордєєвої Валентини Яківни задоволено частково.

Постанову Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 травня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 липня 2017 року в цій справі скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 01.07.2019 у справі № 524/7611/16-а, серед іншого, залучено до участі у справі співвідповідачем Кременчуцького міського голову Малецького Віталія Олексійовича (далі Кременчуцький міськголова Малецький В.О., третій відповідач).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.01.2020 у справі № 524/7611/16-а відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Кременчуцької міської Ради, виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, Кременчуцького міського Голови Малецького Віталія Олексійовича про визнання незаконними розпоряджень міського Голови та рішення сесії міської Ради.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 у справі № 524/7611/16-а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 січня 2020 року по справі № 524/7611/16-а залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27.10.2022 у справі № 524/7611/16-а касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 23.01.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2020 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.

Задовольняючи касаційну скаргу ОСОБА_1 та повертаючи справу на новий розгляд, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до ст. 20 КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, зазначена категорія справ підсудна окружним адміністративним судам, а відтак після повернення справи з суду касаційної інстанції (постанова від 03.04.2019) Автозаводський районний суд міста Кременчука Полтавської області, з врахуванням зміни підсудності, та дотримуючись пункту 3 частини 1 статті 29 КАС України був зобов`язаний винести ухвалу про передачу справи до Полтавського окружного адміністративного суду за належною підсудністю.

Верховним Судом констатовано, що справа була розглянута Автозаводським районним судом міста Кременчука Полтавської області з порушенням правил предметної юрисдикції, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 353 КАС України є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 у справі № 524/7611/16-а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Кременчуцького міського Голови Малецького Віталія Олексійовича (площа Перемоги, буд. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600), виконавчого комітету Кременчуцької міської ради (площа Перемоги, буд. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ), Кременчуцької міської ради (площа Перемоги, буд. 2, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ) про визнання незаконними розпоряджень міського голови та рішення сесії міської ради відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а саме: ст. 17, 22, 48, 74 Статуту територіальної громади мста Кременчука, ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», Закону України «Про засади державної регуляторної політики», ст. 13, 42, 46 Закону України «Про місцеве самоврядування», просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2023 року у справі № 524/7611/16-а та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що дана справа була направлена на новий розгляд до суду першої інстанції та повинна бути розглянута з урахуванням висновків Верховного Суду від 03.04.2019, згідно з якими при вирішенні питання про правомірність ухвалення Статуту треба, окрім іншого, дослідити, яким чином питання щодо громадських слухань було врегульовано у Статуті, який діяв до того, як його затвердили у новій редакції, оскільки Закон України «Про місцеве самоврядування» відносить це питання (порядок проведення громадських слухань) до відання органу місцевого самоврядування, а відтак правову оцінку спірного рішення міської ради від 27 вересня 2016 року треба надати також на відповідність вимогам Статуту, який діяв на дату ухвалення вказаного рішення міської ради.

Звернула увагу, що згідно з вимогами ст. 22 Статуту територіальної громади міста Кременчука (в попередній редакції), затвердженого рішенням XVIII сесії міської ради IV скликання від 09 грудня 2003 року, зі змінами затвердженими рішенням ХХІV сесії міської ради IV скликання від 23.09.2004, проводяться протягом одного місяця з дня реєстрації у відповідній раді колективного звернення жителів міста, або прийняття відповідного рішення органами місцевого самоврядування, якщо ініціаторами не пропонується більш пізній термін їх проведення. Крім того, п. 22.10 ст. 22 Статуту у попередній редакції було визначено, що час та місце проведення громадських слухань визначаються розпорядженням про їх скликання та оприлюднюються не пізніш, ніж за два тижні до їх проведення відповідно до ст. 45 цього Статуту. Разом з цим, в матеріалах справи відсутні докази оприлюднення розпорядження № 270- Р від 16.08.2016 «Про проведення громадського обговорення Статуту». Публікація оголошення про проведення обговорень, які повинні були початися 17.08.2016, здійснена у засобах масової інформації на веб-порталі відповідачів, ОСОБА_2 , лише 19.08.2016, опубліковано текст Статуту у газеті Вісник Кременчука 23.08.2016 та 16.09.2016 інтернет-видання газета Телеграф, тобто пізніше ніж за два тижні до їх проведення, як того вимагає п. 22.10 ст. 22 Статуту у попередній редакції.

Крім того, інформація про продовження строку громадського обговорення до 25.09.2016 була розміщена в інтернет-виданні вісник Кременчука лише 16.09.2016, а 22.09.2016 на сайті газети Програма плюс. В жодному друкованому засобі масової інформації повідомлення про продовження громадських слухань не було опубліковано, що обмежило доступ до інформації, а відтак не всі мешканці міста були повідомленні про проведення таких обговорень з можливістю надати пропозиції.

Наголосила, що положеннями п. 74.2 ст. 74 Статуту чітко визначено, що проекти змін та доповнень до цього Статуту виносяться на широке громадське обговорення міським головою, виконавчим комітетом, або на вимогу третини депутатів від загального складу міської ради, а після звершення терміну обговорення - на розгляд представницького органу територіальної громади міста. Однак, 13.09.2016, не чекаючи закінчення обговорень, міським головою було прийнято розпорядження № 299-Р та внесений до порядку денного сесії міської ради проект рішення про затвердження Статуту у новій редакції, тобто до отримання та вивчення всіх пропозицій та зауважень, що є порушенням вказаної статті Статуту. На переконання апелянта, проект нового статуту на затвердження повинен передаватися після завершення терміну обговорень, тобто після 25.09.2019, що є цілком логічним. В свою чергу, пропозиції за вх. № 01-45/6994 надійшли від позивачки 16.09.2016, що не заперечується відповідачами, однак, не були враховані, а тому твердження відповідачів про не висловлення нею позиції з цього питання не заслуговують на увагу.

Також вже 16.09.2019 та 23.09.2016 до закінчення терміну надання пропозицій було проведено засідання профільної комісії щодо затвердження Статуту, у той час як до закінчення строку обговорень Статуту пропозиції та зауваження надходили 26.09.2019 від гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 та від громадської організації Репортер, також ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .. Разом з цим, невідомо яким чином такі пропозиції були враховані, якщо засідання комісії вже пройшли та на наступний день після надходження таких пропозиції вже було затверджено Статут.

Надіслання листів на електронну пошту та обговорення цих пропозицій тільки в депутатських комісіях, без публікації оголошень про таке обговорення в друкованих засобах масової інформації не можна вважати громадським обговоренням, а тому слід дійти висновку про те, що широкого обговорення фактично не відбулося, отже, процедура проведення громадських слухань (обговорень) не дотримана.

У надісланій до суду апеляційної інстанції заяві від 25.09.2023 позивач повідомила, що відповідно до відповідей Головного управління Державної казначейської служби України в Полтавській області від 21.07.2023 № 09-16-06/4512 та від 24.09.2021 за №06-16-06/7884 установа з назвою Кременчуцька міська рада Кременчуцького району Полтавської області, установа з назвою «Кременчуцька міська об`єднана територіальна громада» та/або «Територіальна громада міста Кременчука» не зареєстровані в Єдиному реєстрі розпорядників бюджетних коштів (одержувачів бюджетних коштів) та не знаходяться на розрахунково - касовому обслуговуванні в органах Казначейства, а тому, на думку апелянта, відповідач не є юридичною особою публічного права. Отже, учасники справи, а саме представник відповідача міського голови Кременчуцької міської ради м. Кременчука (юридична особа, КОД ЄРДПОУ : 243883300) та Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради м. Кременчук Полтавської області (юридична особа : код ЄРДПОУ 04057287) не є представниками юридичної особи публічного права.

Крім того, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - відсутні відомості щодо юридичної особи публічного права ( КМР та ВК КМР) та відомості щодо можливості представлення інтересів ОСОБА_10 , а сам керівник є фізичною особою, у зв`язку з чим довіреності встановленого зразку відповідно до додатку 11 до наказу Мінюсту від 31.10.2006 № 83/5 від відповідачів не надано.

Перший відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Твердження апелянта щодо відсутності доказів на підтвердження оприлюднення розпорядження міського голови від 16.08.2016 за № 270-Р «Про проведення громадського обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука» вважає такими, що не відповідають дійсності, оскільки інформація про початок громадського обговорення Статуту територіальної громади м. Кременчука була розміщена на офіційному веб-порталі Кременчуцької міської ради та виконавчого комітету, а також на інтернет-сторінці газети «Телеграф», на сайті газети «Програма Плюс», на інтернет-сторінці газети «Вісник Кременчука», на сайті «Кременчук Today».

Наголосив, що спірні розпорядження були видані з метою проведення громадського обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука з 17.08.2016 по 25.09.2016 та отримання від громадян, підприємств, установ та організацій пропозицій та рекомендацій щодо змісту Статуту, як того вимагає ст. 74 Статуту у попередній редакції. Стверджує, що оскаржувані розпорядження є виконаними, адже мета, з якою вони видавалися, дійшла кінцевого результату, а саме 27.09.2016 на XIV сесії Кременчуцькою міською радою Полтавської області VII скликання було прийнято рішення «Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції».

Звернув увагу, що 16.09.2016 відбулось засідання постійної депутатської комісії з питань житлово-комунального господарства, управління комунальною власністю, енергозбереження, транспорту, зв`язку та ІТ-технологій, членом якої є депутат Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_1 (позивач по справі). Однак, відповідно до протоколу засідання вказаної комісії позивач не висловлювала свою думку, не надавала пропозиції та/або зауваження щодо проекту рішення.

Таким чином, позивач, як депутат місцевої ради, не реалізувала свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного пленарного засідання та її органів, порядку розгляду таких питань та їх суті під час пленарного засідання ради та її органів або пропозицій з питань, пов`язаних з її депутатською діяльністю.

Перший відповідач звернув увагу суду, що Закон України «Про місцеве самоврядування» не містить положень, які б передбачали обов`язкове проведення обговорення проекту Статуту територіальної громади міста Кременчука у формі громадських слухань. При цьому, міська рада критично відноситься до тверджень позивача, викладених у позовній заяві та апеляційній скарзі про те, що громада міста не знала про проведення громадського обговорення, так як з матеріалів судової справи вбачається, що права мешканців міста не були порушені, а члени територіальної громади та громадські організації мали можливість надавати свої пропозицій та брати активну участь в обговоренні проекту Статуту територіальної громади міста Кременчука, що підтверджується матеріалами справи.

Зазначив, що системний аналіз Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1150 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію статутів територіальних громад», вказує на те, обов`язковість державної реєстрації Статутів територіальних громад визначена Законом і не залежить від того, чи було зазначено про реєстрацію Статуту у відповідному рішенні ради.

Наголосив, що 19.10.2016 Головним спеціалістом відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_11 відповідно до п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну реєстрацію статутів територіальних громад» від 27.07.1998 № 1150, на підставі правового висновку щодо відповідності вимогам Конституції та законів України документів, поданих для державної реєстрації змін до статуту територіальної громади, затвердженого начальником Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 19.10.2016, прийнято рішення про державну реєстрацію змін до статуту територіальної громади - статуту територіальної громади м. Кременчука.

Пославшись на позицію Верховного Суду у постанові від 02 травня 2018 року № К/9901/43551/18, вказав, що у будь-якому випадку порушення процедури громадського обговорення, саме по собі не може бути підставою для скасування рішення, прийнятого за наслідками такого обговорення, якщо це не призвело до порушення індивідуальних прав позивача.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи не містять доказів порушення індивідуальних прав позивача, доводи щодо порушення відповідачем процедури громадського слухання (обговорення) вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Звернув увагу, що нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу, як на прийняття рішень органом місцевого самоврядування, так і на життя мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці, однак повноваженнями на здійснення представництва інтересів територіальної громади в судах депутат міської ради законодавчо не наділений.

Крім того, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, адже лише доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями є обов`язковою умовою для визнання їх протиправними. Разом з цим, повідомлені ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі обставини не вказують на порушення її конкретних індивідуальних прав при прийнятті Кременчуцькою міською радою оскаржуваних рішень, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Щодо доводів позивача про відсутність доказів належного представництва вказав, що з 29 грудня 2019 року ( дата набрання законної сили Законом України № 390-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення в суді») самопредставництво органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень.

Наявність або відсутність у Єдиному державному реєстрі даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень. (Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 по справі № 303/4297/20, а також, постановах Верховного Суду від 26.05.2021 по справі № 667/7582/15-ц, від 22.03.2023 по справі № 185/9330/21, від 14.02.2023 по справі № 953/11506/20, від 12.04.2023 по справі № 591/2583/21, від 29.03.2023 по справі № 754/20890/13-ц).

Враховуючи, що у Положенні про юридичний департамент виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Посадовій інструкції, чітко визначено, що Шинкаренко Наталія Миколаївна - заступник директора юридичного департаменту - начальник відділу з земельних питань та опрацювання проектів актів органу місцевого самоврядування юридичного департаменту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повноважна діяти від імені відповідача у судовому процесі за правилами самопредставництва, позиція позивача щодо неналежності представника органу місцевого самоврядування є помилковою.

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник позивача виклала доводи, аналогічні тим, що зазначені в апеляційній скарзі.

Згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).

Умови, за яких суд має право розглядати справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 т. 12 КАС України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

Згідно з п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення від 10.04.2023 по справі № 524/7611/16-а прийнято у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, що відповідає положенням ст. 12 КАС України, оскільки розпорядження міського голови від 16 серпня 2016 року № 270-р, від 16 вересня 2016 року № 302-р та рішення Кременчуцької міської ради XIV сесії VII скликання від 27 вересня 2016 року (з урахуванням наявного в матеріалах справи листа Державної регуляторної служби вих. №170/0/20-17 від 13.01.2017 про відсутність у рішенні від 27 вересня 2016 року норм регуляторного характеру), у розумінні вищенаведених норм права не є нормативно-правовими актами, правомірність яких має бути обов`язково розглянута за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.08.2016 міським головою м. Кременчука Малецьким В.О. видано розпорядження № 270-Р "Про проведення громадського обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука", згідно з яким планувалось провести громадське обговорення з 17.08.2016 по 17.09.2016 у формі надання електронних та письмових пропозицій, рекомендацій до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області /том 1 а.с. 149/. Вказане розпорядження було розміщено на офіційному веб-порталі Кременчуцької міської ради та Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради.

16.08.2016 затверджено склад робочої групи з питань опрацювання пропозицій громадського обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції для розгляду та затвердження Кременчуцькою міською радою, до якої увійшли керівники, начальники відділів та директори комунальних підприємств /том 1 а.с. 127/.

Інформація про початок громадського обговорення Статуту територіальної громади м. Кременчука була розміщена на офіційному веб-порталі Кременчуцької міської ради та виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, а також на Інтернет-сторінці газети "Телеграф", на сайті газети "Програма Плюс", на Інтернет-сторінці газети "Вісник Кременчука" та на сайті "Кременчуг Today".

Починаючи з липня 2016 року від управлінь та відділів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на ім`я керівника апарату міської ради надходили пропозиції щодо внесення змін та доповнень до Статуту територіальної громади м. Кременчука, що підтверджується копіями листів /том 1 а.с. 121, 128-147, 210/.

13.09.2016 від ОСОБА_12 на ім`я міського голови надійшло звернення, у якому вказана особа просила подовжити строк обговорення громадою міста проекту Статуту територіальної громади до 10.10.2016.

Розглянувши дану пропозицію, 16.09.2016 міським головою м. Кременчука Малецьким В.О. прийнято нове розпорядження № 302-Р "Про внесення змін до розпорядження міського голови від 16.08.2016 № 270-Р", яким пункт 1 розпорядження викладено у наступній редакції : "Провести громадське обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука з 17.08.2016 по 25.09.2016 в форматі надання електронних та письмових пропозицій, рекомендацій до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області" /том 1 а.с. 150/.

Позивач, посилаючись на те, що Кременчуцькою міською радою Полтавської області не було проведено громадських слухань з питань прийняття Статуту територіальної громади міста Кременчука, звернулася до суду з позовом про визнання повністю нечинними з дня прийняття вищевказаних розпорядженьта- рішення Кременчуцької міської ради XIV сесії VII скликання від 27 вересня 2016 року «Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності протиправності оскаржуваних розпоряджень міського голови м. Кременчука, оскільки останні, як того вимагав Статут у попередній редакції, були видані з метою проведення громадського обговорення проекту нового Статуту та отримання від громадян, підприємств, установ та організацій пропозицій та рекомендацій щодо його, а відтак мешканці міста мали можливість надавати свої пропозиції та брати активну участь в обговоренні проекту нового Статуту територіальної громади міста Кременчука, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, заявами та пропозиціями від членів територіальної громади та громадських організацій /том 1 а.с. 283-332/. Відтак права мешканців не були порушені, а мета проведення громадських слухань була досягнута (отримання органами місцевого самоврядування від мешканців міста пропозицій щодо питань місцевого значення).

Суд зауважив, що Закон України "Про місцеве самоврядування" не містить положень, які б передбачали обов`язкове проведення обговорення проекту Статуту територіальної громади у формі громадських слухань.

Крім того, за висновком суду ОСОБА_1 , як депутат місцевої ради та член постійної депутатської комісії з питань житлово-комунального господарства, управління комунальною власністю, енергозбереження, транспорту, зв`язку та ІТ-технологій, не реалізувала свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного пленарного засідання та її органів, порядку розгляду обговорювань питань та їх суті під час пленарного засідання ради та її органів, пропозицій з питань, пов`язаних з її депутатською діяльністю.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що на оскаржуване рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.09.2016 не розповсюджуються вимоги Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", оскільки згідно з роз`ясненням Державної регуляторної служби України останнє не містить норм регуляторного характеру, а його прийняття не потребує реалізації передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" процедур.

Визнаючи спірне рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції" таким, що прийнято відповідно до вимог Конституції України і законодавства та в межах повноважень міської ради та міського голови, суд першої інстанції, пославшись на положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 за № 1150 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію статутів територіальних громад", зазначив, що обов`язковість державної реєстрації Статутів територіальних громад визначена Законом і не залежить від того, чи було зазначено про реєстрацію Статуту у відповідному рішенні ради.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі Закон № 2939-VI, в редакції від 01.05.2015, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 15 Закону України № 2939-VI визначено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.

Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття (ч. 3 ст. 15 Закону № 2939-VI).

Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли внаслідок того, що КМР, на думку позивача, було порушено вимоги ст. 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР, зокрема, не проведено громадські слухання перед прийняттям Статуту м. Кременчука в новій редакції шляхом ухвалення рішення Кременчуцької міської ради XIV сесії VII скликання від 27 вересня 2016 року «Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції», що призвело до порушення права мешканців громади на надання пропозицій зі спірного питання.

Позивач апелює до процедури ухвалення вказаного рішення, у якій розпорядження міського голови від 16 серпня 2016 року № 270-р та від 16 вересня 2016 року № 302-р були передумовою для його ухвалення.

Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування, визначені в Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР, в редакції від 25.06.2016, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 280/97-ВР громадяни України реалізують своє право на участь у місцевому самоврядуванні за належністю до відповідних територіальних громад.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону № 280/97-ВР з метою врахування історичних, національно-культурних, соціально-економічних та інших особливостей здійснення місцевого самоврядування представницький орган місцевого самоврядування на основі Конституції України та в межах цього Закону може прийняти статут територіальної громади села, селища, міста.

Положеннями п. 48 ч. 1 ст. 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, затвердження статуту територіальної громади.

На виконання ст. 13 № 280/97-ВР територіальна громада має право проводити громадські слухання - зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування.

Громадські слухання проводяться не рідше одного разу на рік.

Пропозиції, які вносяться за результатами громадських слухань, підлягають обов`язковому розгляду органами місцевого самоврядування.

Порядок організації громадських слухань визначається статутом територіальної громади.

З аналізу наведеної норми слідує, що метою проведення громадських слухань є насамперед отримання органами місцевого самоврядування від мешканців міста пропозицій щодо питань місцевого значення.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у даній справі, суд касаційної інстанції зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності у Законі № 280/97-ВР, зокрема в тесті статті 13, положень щодо обов`язкового проведення громадських слухань у питаннях щодо затвердження статуту територіальної громади, є правильними та такими, що ґрунтуються на законі.

Водночас Суд звернув увагу, що за змістом ст. 13 № 280/97-ВР порядок громадських слухань визначається статутом територіальної громади, відтак дослідженню підлягає питання щодо порядку врегулювання проведення громадських слухань, передбаченого у Статуті, який діяв до того, як його затвердили у новій редакції. Отже, оскільки Закон № 280/97-ВР відносить це питання (порядок громадських слухань) до відання органу місцевого самоврядування, то правову оцінку спірного рішення Міської ради від 27 вересня 2016 року треба надати також на відповідність вимогам Статуту, який діяв на дату ухвалення вказаного рішення Міської ради.

Врахувавши вищевикладене, колегія суддів встановила, що ст. 17 Статуту територіальної громади міста Кременчука, у редакції, затвердженій рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23.09.2004 (далі - Статут у попередній редакції) /том 3 а.с.41-80/, визначно, що безпосередніми формами участі членів територіальної громади у місцевому самоврядуванні є: місцевий референдум; місцеві вибори; загальні форми громадян за місцем проживання; громадські слухання; місцеві ініціативи; участь у робочих органах постійних комісій рад та їх виконавчих органів; обрання до складу виконавчих комітетів відповідних рад; інші форми участі громадян у здійсненні місцевого самоврядування відповідно до цього Статуту.

З наведеного слідує, що громадські слухання є не єдиною, а однією з можливих форм участі членів територіальної громади у місцевому самоврядуванні, визначених вказаною статтею.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Статуту у попередній редакції громадські слухання є однією з форм безпосередньої участі членів територіальної громади міста у здійсненні місцевого самоврядування. Під час проведення громадських слухань жителі міста мають право заслуховувати депутатів відповідних рад та посадових осіб місцевого самоврядування, порушувати будь-які питання місцевого самоврядування.

Як правило, міські громадські слухання відбуваються з приводу щорічного звітування міським головою про свою роботу на відкритій зустрічі з громадянами, якщо їх проведення не ініційовано з іншого питання. Під час цієї зустрічі можуть заслуховуватись й інші посадові особи місцевого самоврядування, а також депутати міської ради (п. 22.3 ст. 22 Статуту у попередній редакції).

Відповідно до п. 22.4-22.6, 22.8 ст. 22 Статуту у попередній редакції пропозиції, які вносяться до представницьких органів за результатами громадських слухань, підлягають обов`язковому розгляду відповідними органами місцевого самоврядування.

Громадські слухання ініціюються: міським головою; міською радою або її виконавчим комітетом; не менш як 5000 членів територіальної громади міста, що підписують відповідну вимогу.

Громадські слухання в районах міста можуть також ініціюватися відповідною радою або її виконавчим комітетом.

Громадські слухання проводяться протягом одного місяця з дня реєстрації у відповідній раді колективного звернення жителів міста, або прийняття відповідного рішення органами місцевого самоврядування, якщо ініціаторами не пропонується більш пізній термін їх проведення.

Положеннями п. 22.10 ст. 22 Статуту у попередній редакції регламентовано, що час та місце проведення громадських слухань визначаються впорядженням про їх скликання та оприлюднюються не пізніш, ніж за два тижні до їх ведення, відповідно до ст. 45 цього Статуту.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що громадські слухання можуть бути проведені за рішенням міського голови, однак про їх початок має бути повідомлено мешканців територіальної громади не пізніше, ніж за два тижні до їх ведення.

Нормами ст. 45 Статуту у попередній редакції передбачено порядок оприлюднення рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Так, у п. 45.1. ст. 45 цього Статуту зазначено, що оприлюднення рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування відбувається шляхом публікації у засобах масової інформації тих актів відповідних органів та посадових осіб місцевого самоврядування, відносно яких діють вимоги закону та цього Статуту щодо обов`язковості їх опублікування, або вимоги щодо їх публікації є складовою частиною цих актів.

Положеннями ст. 74 Статуту у попередній редакції встановлено, що зміни та доповнення до цього Статуту затверджується більшістю депутатів від загального складу міської ради після завершення їх громадського обговорення (пункт 74.1.). Проекти змін та доповнень до цього Статуту виносяться на широке громадське обговорення міським головою, виконавчим комітетом, або на вимогу третини депутатів від загального складу міської ради, а після завершення терміну обговорення на розгляд представницького органу територіальної громади міста (пункт 74.2. Статуту у попередній редакції).

Отже, обов`язковою передумовою для внесення Змін до Статуту є проведення громадського обговорення.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що громадське обговорення є більш ширшим поняттям ніж громадські слухання, а відтак мета його проведення може бути досягнута як шляхом надіслання відповідних пропозицій у спосіб, визначений відповідним розпорядженням міського голови, так і в будь-який інший спосіб, що передбачає залучення громадськості до обговорення питань щодо прийняття рішень в сфері місцевого самоврядування.

Тобто, проведення громадських слухань не є єдиним можливим варіантом для досягнення мети громадського обґоворення, передбаченою ст. 74 Статуту у попередній редакції, як помилково вважає позивач.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується судом апеляційної інстанції, 16.08.2016 міським головою м. Кременчука Малецьким В.О. видано розпорядження № 270-Р "Про проведення громадського обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука", згідно з яким планувалось провести громадське обговорення з 17.08.2016 по 17.09.2016 в формі надання електронних та письмових пропозицій, рекомендацій до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області /том 1 а.с. 149/.

Колегія суддів зазначає, що обрання відповідачами способу проведення громадського обговорення шляхом отримання електронних та письмових пропозицій від мешканців територіальної громади відповідає меті проведення такого та жодним чином не вказує на порушення вимог Статуту у попередній редакції, а також Закону № 280/97-ВР, як про це помилково стверджує позивач. А відтак, відсутність протоколів громадських слухань, на чому акцентувала позивач, на думку колегії суддів, не свідчить про порушення відповідачами вимог Статуту у попередній редакції.

Слід зауважити, що вказане розпорядження з інформацією про початок громадського обговорення Статуту територіальної громади м. Кременчука були розміщені 19.08.2016 на офіційному веб-порталі Кременчуцької міської ради та виконавчого комітету (а.с. 263, т. 1), а також 19.08.2016 на сайті «Кременчук Тудей», 23.08.2016 у газеті «Вісник Кременчука» було опубліковано текст Статуту, та 16.09.2016 інтернет-видання газета Телеграф інформацію про обговорення.

Наведені обставини не заперечуються позивачем в апеляційній скарзі.

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи листа КП «Міськоформлення» КМР від 18.11.2016 № 346, 17 серпня 2016 року о 10 годині 51 хв. (див. додаток №1) за усним дорученням секретаря міської ради, працівники КП «Міськоформлення» розробили та розмістили банер «Громадське обговорення Статуту територіальної громади» на дійному веб-порталі Кременчуцької міської ради (https://kremen.gov.ua/). Також було створено розділ на веб-порталі за наступним посиланням https://kremen.gov.ua/index.php/rozdil/miska_vlada/radanova/other/page/550, на якому розміщувалась інформація стосовно громадського обговорення, яка надана відділом з питань внутрішньої політики.

На підтвердження вказаної інформації долучено роздруківку з незалежного та некомерційного веб-сервісу інтернет- архіву (http://vvayback.archive.org), де зберігаються архіви, за допомогою яких, можна бачити як виглядала сторінка раніше, навіть якщо вона видалена. Так, переглянути архівну версію вищезазначеної веб-сторінки можна за посиланням: http://wayback.archive.org/web/5704/https://www. kremen, gov. na index.php/site/index.

З огляду на те, що розпорядженням міського голови м. Кременчука № 270-Р визначено строк проведення останніх з 17.08.2016 по 17.09.2016, тобто протягом місяця, колегія суддів вважає, що мешканці територіальної громади були повідомлені належним чином про початок громадських обговорень щонайменше з 31.08.2016 по 17.09.2016. При цьому, вказаний строк перебільшив два тижні та був достатній для ознайомлення мешканців територіальної громади з початком громадських обговорень, що спростовує твердження апелянта про позбавлення можливості мешканців територіальної громади надати відповідні пропозиції чи заперечення, та порушення КМР строків оприлюднення повідомлення про початок громадського обговорення (вчинення таких дій не за два тижні до їх початку).

Крім того, 13.09.2016 від ОСОБА_12 на ім`я міського голови надійшло звернення (а.с. 281 т. 1), в якому остання просила подовжити строк обговорення громадою міста проекту Статуту територіальної громади м. Кременчука до 10.10.2016.

Розглянувши вказане звернення міським головою було прийнято розпорядження від 16.09.2016 № 302-Р «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 16.08.2016 №270-Р», яким продовжено строки обговорення Статуту територіальної громади міста Кременчука до 25.09.2016» (а.с. 150, т. 1).

Так, інформацію про продовження громадського обговорення було розміщено 16.09.2016 в інтернет- виданні вісник Кременчука.

Позивач, стверджуючи про неналежне повідомлення мешканців територіальної громади про продовження громадського обговорення посилається на те, що спірне розпорядження від 16.09.2016 № 302-Р не було опубліковано в жодному друкованому засобі масової інформації, що на її думку обмежило доступ до інформації мешканців міста. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що положеннями Статуту у попередній редакції, зокрема ст. 45, не визначено обов`язку КМР та ВК КМР в Полтавській області здійснювати відповідні повідомлення одночасно у два способи, а саме шляхом публікації, як в електронних, так і друкованих засобах масової інформації.

Отже, враховуючи, що відповідачами було опубліковано спірне розпорядження в день його прийняття (16.09.2016) на офіційному веб-сайті (https://kremen.gov.ua/), колегія суддів вважає, що мешканці м. Кременчук були належним чином повідомлені про продовження строку громадського обговорення.

Наведені обставини додатково підтверджується тим фактом, що після 16.09.2016, тобто після ухвалення рішення про продовження строку громадського обговорення, до КМР надходили пропозиції від голови Комітету захисту конституційних прав громадян «Вибір» ОСОБА_13 від 19.09.2016 № 398, від ОСОБА_4 від 26.09.2016, від голови Кременчуцької міської організації Медіа-центр «Репортер» від 26.09.2016, від гр. ОСОБА_3 від 27.09.2016, від координатора Міської партійної організації партії «ВОЛЯ» у м. Кременчук Тіщенко О.М. від 16.09.2016 № 16/09/2016.

Варто звернути увагу, що частина пропозицій була надіслана поза межами строку, встановленого розпорядженням від 16.09.2016 №302-Р (до 25.09.2016), а відтак не могла бути враховані КМР при прийнятті рішення від 27.09.2016.

За встановлених обставин, мешканці міста Кременчука мали можливість надавати свої пропозиції та брали активну участь в обговоренні проекту нового Статуту територіальної громади міста Кременчука, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність порушень прав мешканців міста щодо своєчасної обізнаності про проведення громадського обговорення.

Отже, спірні розпорядження міського голови м. Кременчука Малецького В.О., які були видані з метою проведення громадського обговорення проекту нового Статуту територіальної громади міста Кременчука з 17.08.2016 по 25.09.2016 та отримання від громадян, підприємств, установ та організацій пропозицій та рекомендацій щодо змісту цього Статуту, є такими, що прийняті у спосіб, в межах повноважень та відповідно до норм Статуту у попередній редакції, а відтак позовні вимоги про їх визнання нечинними та скасування задоволенню не підлягають.

Статтею 46 Закону № 280/97-ВР зазначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Наступні сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою; районної у місті, районної, обласної - головою відповідної ради. Рішення про скликання сесії ради відповідно до частин четвертої, шостої та восьмої цієї статті доводиться до відома депутатів і населення не пізніш як за 10 днів до сесії, а у виняткових випадках - не пізніш як за день до сесії із зазначенням часу скликання, місця проведення та питань, які передбачається внести на розгляд ради.

Відповідно до ст. 59 Закону № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції 13.09.2016 міським головою м. Кременчука Малецьким В.О. видано розпорядження № 299-Р "Про скликання XIV сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VII скликання", яким до порядку денного зазначеної сесії було включено питання про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції (а.с. 157 т. 1).

Відповідно до протоколу № 13 (а.с. 178 т. 1) 16.09.2016 відбулось засідання постійної депутатської комісії з питань Регламенту, депутатської діяльності, етики, забезпечення правопорядку, розвитку місцевого самоврядування, розгляду питань конфлікту інтересів та антикорупційної діяльності, на якому ухвалено рішення про винесення питання про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука на сесію міської ради (питання № 4) (а.с. 179 т.1).

Також, 16.09.2016 відбулось засідання постійної депутатської комісії з питань житлово-комунального господарства, управління комунальною власністю, енергозбереження, транспорту, зв`язку та ІТ-технологій. Членом вказаної комісії є позивач у справі - депутат Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу засідання вказаної комісії, 4 пунктом порядку денного засідання комісії було питання "Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука у новій редакції".

Згідно з вказаним протоколом засідання депутат Кременчуцької міської ради Полтавської області ОСОБА_1 не висловила своєї думки стосовно Статуту, не надала свої пропозиції та/або зауваження щодо Статуту, розгляду підлягали лише пропозиції ОСОБА_14 .

За результатами розгляду вказаного питання комісія рекомендувала винести питання щодо затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції на розгляд сесії (том 1 а.с.174-177).

27.09.2016 на пленарному засіданні XIV сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VІІ скликання депутатами ради було прийнято рішення "Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції", за яке проголосувало 36 депутатів, "утрималось" - 1 депутат міської ради, "проти" - 0, "не голосувало" - 3 депутата міської ради, що підтверджується витягом з протоколу пленарного засідання XIV сесії Кременчуцькою міською радою Полтавської області VІІ скликання наявний в матеріалах справи /том 1 а.с.183-187/.

Колегія суддів зазначає, що проведення засідань профільних комісій до отримання всіх пропозицій від мешканців територіальної громади (13.09.2016), жодним чином не вказує на порушення відповідачами вимог п. 74.2 Статуту в попередній редакції, оскільки на вказаних засіданнях не приймалось рішень про затвердження змін та доповнень до спірного Статуту, а лише ухвалено рішення про винесення питання про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука на сесію міської ради.

Крім того, відповідно до наявного в матеріалах справи листа КМР вих. 26.09.2016 № То 2-26/21-50, адресованого ОСОБА_12 , першим відповідачем зазначено, що усі отримані ВК КМР пропозиції узагальнюються і будуть обговорені 26.09.2016 об 11.00 у великій залі міськвиконкому. Обговорення пропозицій проходитиме відкрито, тому всі бажаючи можуть бути присутні ( а.с. 281 т. 1).

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з наявним в матеріалах справи витягом з протоколу пленарного засідання XIV сесії Кременчуцької міської ради Полтавської області VІІ скликання ОСОБА_15 (секретар міськради) надав інформацію про правки та пропозиції, що були внесені до початкового проекту рішення.

Відповідно до поіменного голосування щодо питання 4 порядку денного сесії "Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції" депутат міської ради Полтавської області ОСОБА_1 не голосувала /том 1 а.с.188/.

27.09.2016 на офіційному веб-порталі Кременчуцької міської ради та виконавчого комітету Кременчуцької міської ради було розміщено інформацію про прийняття Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції. Також цього ж дня, 27.09.2016 дану інформацію було розміщено на Інтернет-сторінці газети "Телеграф" та Інтернет-сторінці газети "Вісник Кременчука".

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , як депутат місцевої ради та член постійної депутатської комісії з питань житлово-комунального господарства, управління комунальною власністю, енергозбереження, транспорту, зв`язку та ІТ-технологій, мала можливість реалізувати свої права щодо пропозицій і зауважень щодо нової редакції Статуту до порядку денного пленарного засідання, а також окремо надіслати такі пропозиції у спосіб, зазначений у розпорядженні від 16.08.2016 № 270-р.

Крім того, як стверджує позивач 16.09.2016 відповідні пропозиції від неї за вх. № 01-45/6994 надійшли до КМР та ВК КМР в Полтавській області, а отже нею було реалізоване власне право на надання пропозицій. Доводів стосовно протиправності їх неврахування позивачем не викладено в жодній з наявних в матеріалах справи заяв.

Посилання позивача на недотримання відповідачами порядку реєстрації змін до Статуту територіальної громади міста Кременчука, а також Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону № 280/97-ВР Статут територіальної громади підлягає державній реєстрації в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань.

Умови та порядок державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст визначені в Положенні про державну реєстрацію статутів територіальних громад, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 за № 1150 (далі Положення № 1150).

Згідно з пунктами 1, 5-7 Положення № 1150 державну реєстрацію статутів територіальних громад реєстрація статутів територіальних громад сіл, селищ, міст (крім Києва, Севастополя і міст обласного значення) здійснюється районними, міськрайонними (у разі утворення) управліннями юстиції, статуту територіальної громади міста Києва - Укрдержреєстром, а статутів територіальних громад міста, Севастополя і міст обласного значення - відповідними міськими управліннями юстиції за заявою встановленого зразка. За результатами розгляду заяви приймається рішення про реєстрацію статуту або відмову в його реєстрації. У разі прийняття рішення про реєстрацію статуту видається свідоцтво про державну реєстрацію статуту територіальної громади встановленого зразка. Відомості про це вносяться до реєстру статутів територіальних громад (далі - реєстр), який ведеться органом, що здійснює реєстрацію статутів, за встановленою формою. Відомості про реєстрацію статуту орган, що її здійснив, в десятиденний термін подає відповідному органу державної статистики. Підставою для відмови в реєстрації статуту може бути його невідповідність Конституції та законам України.

У пункті 10 вказаного Положення № 1150 зазначено, що реєстрація змін до статуту здійснюється в порядку, передбаченому для реєстрації статуту.

Отже, системний аналіз Закону № 280/97-ВР та Положення №1150 вказує на те, що обов`язковість державної реєстрації Статутів територіальних громад визначена Законом і не залежить від того, чи було про це вказано у відповідному рішенні ради.

З матеріалів справи вбачається, що 19.10.2016 Головним спеціалістом відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, відповідно до пункту 5 Положення № 1150, на підставі правового висновку щодо відповідності вимогам Конституції та законів України документів, поданих для державної реєстрації змін до статуту територіальної громади, затвердженого начальником Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 19.10.2016, прийнято рішення про державну реєстрацію змін до статуту територіальної громади - статуту територіальної громади м. Кременчука /том 1 а.с.214/. Отже, вказані зміни до Статуту були зареєстровані у встановленому законом порядку.

Варто зазначити, що у позовній заяві ОСОБА_1 посилалась на порушення відповідачами під час прийняття рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 27.09.2016 вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Так, відповідно до ст. 1 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб`єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені Конституцією ( 254к/96-ВР ) та законами України.

Регуляторний акт це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом;

Отже, обов`язковою умовою застосування норм вказаного закону до спірних правовідносин є віднесення рішення, прийнятого суб`єктом владних повноважень, до регуляторних актів.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" до повноважень уповноваженого органу щодо здійснення державної регуляторної політики належать: надання роз`яснень положень законодавства про державну регуляторну політику.

Так, згідно з наявним в матеріалах справи роз`ясненням Державної регуляторної служби України вих. № 170/0/20-17 від 13.01.2017 рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції" не містить норм регуляторного характеру, а його прийняття не потребує реалізації передбачених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" процедур.

Отже, твердження позивача про порушення відповідачами норм Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" є безпідставними, оскільки вказаний нормативно-правовий акт не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що у постанові від 03.4.2019 у даній справі, Верховний Суд підтвердив, що висновки суду щодо того, що оскаржене рішення міської ради не є регуляторним актом, є правильними.

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що спірне рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області "Про затвердження Статуту територіальної громади міста Кременчука в новій редакції" прийнято відповідно до вимог Конституції України і законодавства та в межах повноважень міської ради та міського голови, а відтак відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Отже системне тлумачення ст. 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що ч. 2 цієї статті гарантує «кожному» захист «своїх прав», які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано ч. 3, 5 та 6 ст. 55 Конституції України.

Звертаючись до суду з адміністративним позовом та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалась на те, що вона є депутатом КМР, у зв`язку з чим до неї надходили звернення виборців з приводу захисту їх прав та законних інтересів з проханням оскаржити спірні розпорядження міського голови та рішення, а відтак наявні підстави для розмежування прав мешканців територіальної громади міста Кременчука та особисті права позивача.

У иостанові Верховного Суду України від 23 травня 2017 року по справі № 800/541/16, суд підкреслив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Також згідно з ч. 2 ст. 171 КАС України (в редакції до 15 грудня 2017 року, чинній на момент прийняття оскаржуваних судових рішень), право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

З аналізу вищезазначених норм, слідує, що під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про порушення індивідуально виражених прав чи інтересів позивача з боку відповідача, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_1 не доведено, що її права, як депутата Кременчуцької міської ради Полтавської області та як члена територіальної громади, були порушені внаслідок прийняття спірних розпоряджень міського голови від 16 серпня 2016 року № 270-р, від 16 вересня 2016 року № 302-р та рішення Кременчуцької міської ради XIV сесії VII скликання від 27 вересня 2016 року, оскільки в позовній заяві не викладено жодних негативних наслідків, яких зазнала позивач внаслідок їх прийняття.

Крім того, правовий статус депутата місцевої ради, як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого органу та рівноправного члена місцевої ради, а також гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені Конституцією України, Законами України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні», та від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад», відповідно до положень яких депутат місцевої ради має право реалізувати свої права щодо внесення пропозицій для розгляду їх радою та її органами, пропозицій і зауважень до порядку денного засідань ради та її органів, порядку розгляду обговорюваних питань та їх суті, на розгляд ради та її органів пропозицій з питань, пов`язаних з його депутатською діяльністю.

Саме у такий спосіб депутат місцевої ради реалізує своє право на участь у діяльності ради та у прийнятті радою відповідних рішень.

Отже, зважаючи на вищенаведене, суд апеляційної інстанції наголошує, що депутат ради законодавчо не наділений правом здійснювати представництво інтересів територіальної громади в судах. Нормами чинного законодавства для депутата встановлений особливий спосіб впливу, як на прийняття рішень органом місцевого самоврядування, так і на життя мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Також вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного, з урахуванням приписів ст.ст. 2, 6, 11 КАС України (у редакції, чинній до 15.12.2017, тобто на час звернення до суду з позовом), слід дійти висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Однак, порушення вимог Закону діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Однак, повідомлені ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі обставини не вказують на порушення її конкретних індивідуальних прав при прийнятті оскаржуваних рішень, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №524/6344/16-а.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апелянта щодо неналежного представництва інтересів КМР не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 55 КАС України передбачено право сторони, третьої особи в адміністративній справі, а також особі, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

30 вересня 2016 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року.

Відповідно до положень частини 3 статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Положеннями частини 4 статті 131-2 Конституції України передбачено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

У розумінні підпункту 11 пункту 16-1 Перехідних положень Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Отже, з 1 січня 2020 року представництво органів державної влади у справах, провадження в яких розпочато після 30 вересня 2016 року, здійснює виключно адвокат.

Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що «юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені» та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: «відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту)» (частина третя статті 55 КАС України у чинній редакції).

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування) або через представника (частина четверта цієї статті).

Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2020 року № 9901/39/20.

Судом встановлено, що відзив на апеляційну скаргу від Кременчуцької міської ради подано та підписано Шинкаренко Н.М., що діє на підставі довіреності №382 від 28.12.2022, долученої до відзиву.

Згідно з частиною другою статті 57 КАС України у справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність.

Пункт 20 статті 4 КАС України надає визначення терміну адміністративна справа незначної складності - як адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з частиною четвертою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів зазначає, що дана справа в розумінні частини шостої статті 12 КАС України є справою незначної складності, а відтак представництво інтересів КМР може бути здійснено не лише адвокатом, а й інші визначеними особами, які мають адміністративну процесуальну дієздатність.

Так, рішенням Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 03.12.2020 «Про затвердження структури та граничної чисельності виконавчих органів Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області VIII скликання», зокрема, затверджено Положення про юридичний департамент виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Підпунктами 3.1.3. та 3.1.4. пункту 3.1. Положення про юридичний департамент виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області встановлено, що юридичний департамент в порядку самопредставництва діє та бере участь у справах від міської ради, виконавчого комітету та міського голови в судах усіх інстанцій, а також інших установ, закладах незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування під час розгляду правових питань. Готує процесуальні документи від імені міської ради, виконавчого комітету, міського голови, в тому числі до суду.

Пунктами 3.11. та 3.22 Посадової інструкції передбачено, що заступник директора юридичного департаменту - начальник відділу з земельних питань та опрацювання проектів актів органу місцевого самоврядування юридичного департаменту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області у порядку самопредставництва має право, від імені Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та її виконавчого комітету, міського голови, підписувати та подавати до судів позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги, відзиви, відповіді на відзив, заперечення, письмові пояснення, клопотання та інші процесуальні документи, передбачені чинним законодавством України. Представляє в установленому законом порядку інтереси Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та її виконавчого комітету в суді. Здійснює апеляційне та касаційне оскарження постанов, ухвал, рішень в інтересах територіальної громади міста.

Таким чином, у вищезазначених документах чітко визначено, що Шинкаренко Наталія Миколаївна - заступник директора юридичного департаменту - начальник відділу з земельних питань та опрацювання проектів актів органу місцевого самоврядування юридичного департаменту виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області повноважна діяти від імені першого відповідача у судовому процесі за правилами самопредставництва.

З огляду на викладене, доводи позивача про відсутність у представника першого відповідача повноважень представляти інтереси КМР, а також про відсутність відповідної довіреності є необґрунтованими та такими, що спростовуються наведеними вище нормами права.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відсутність у відповідачів особових рахунків у ГУ ДКСУ в Полтавській області, на що посилалась позивач в обґрунтування власної позиції, жодним чином не свідчить про відсутність у них статусу юридичної особи публічного права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.04.2023 по справі № 524/7611/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій