Справа № 280/334/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/334/23
Суддя І інстанції Садовий І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним позовом до суду в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за період проходження служби з 01.03.2022 по 19.05.2022 у відповідності до розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260, а також не нарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі 30 000,00грн. (щомісячно) у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 01.03.2022 по 19.05.2022;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.03.2022 по 19.05.2022 у відповідності до розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260 та додаткову винагороду у розмірі 30 000,00грн. (щомісячно), виплата якої передбачена для військовослужбовців постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, за час проходження служби на окупованій території Мелітополя, а саме з 01.03.2022 по 19.05.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У період з 01.03.2022 по 19.05.2022 позивач перебувала на окупованій території міста Мелітополь та проходила службу у військовій частині НОМЕР_1 , жодних наказів керівництва стосовно необхідності евакуації до м. Первомайськ не отримувала, та прибула до місця дислокації одразу як тільки виявилось можливим виходячи з обставин окупації Запорізької області. У період з 01.03.2022 по 19.05.2022 відповідачем протиправно не нараховувались і не виплачувались грошове забезпечення та додаткова винагорода у розмірі 30 000,00грн. (щомісячно), виплата якої передбачена для військовослужбовців постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що після прибуття позивача до місця тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 та початку виконання нею посадових обов`язків відповідачем мало бути проведено службове розслідування щодо причин та умов, що сприяли відсутності позивачки на військовій службі з 24.02.20222 по 19.05.2022 року та можливого вчинення нею правопорушення, за результатами якого приймалось рішення про законність її дій, чого зроблено не було, тобто не були встановлено причини відсутності ОСОБА_1 за новим місцем несення служби та їх поважність, не з`ясовано чи була можливість у позивачки евакуюватися з окупованого Мелітополя. Лише в період з 12 про 15 травня 2022 року позивачці вдалося виїхати з окупованої території до м. Запоріжжя і після її допиту 16.05.2023 року в СБУ та ВСП вона змогла дістатися військової служби, при цьому за наслідками її допиту не вносились відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що свідчить про поважність причин неможливості виїхати військовослужбовцю з тимчасово окупованої території, в тому числі і через ризики для життя та здоров`я та імовірності потрапляння у полон. Відповідачем не приймалось наказу про притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності через тривалу відсутність за місцем несення служби без поважних причин. Вважає, що була відсутня на службі з поважних причин в зв`язку з перебуванням в окупації, і поважність цієї причин прямо визначена у п. 1 Постанови № 168 (у редакції до 07.07.2022 року), якою установлено , що доплата в розмірі 30 000 грн. зберігається за військовослужбовцями ЗСУ які перебувають в тимчасовій окупації. Відповідачем також не надано доказів доведення до позивачки наказу про необхідність евакуації.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити у її задоволенні та залишити и без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що У період з листопада 2019 року по липень 2022 року позивач проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно з даними витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.07.2022 №185, солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 сапера-електрика відділення керованого мінування інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 звільнену з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 28.07.2022 №43-РС у відставку за пунктом б (за станом здоров`я) частини п`ятої пункту 2 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, з 28.07.2022 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (а.с.9).

24.02.2022 року окупаційними військами Російської федерації здійснено повномасштабне вторгнення на територію України, у зв`язку з чим командуванням військової частини прийнято рішення про евакуацію усього особового складу та техніки вч НОМЕР_1 до тимчасового пункту дислокації м. Первомайськ Миколаївської області. Евакуація здійснювалася із залученням штатної техніки військової частини НОМЕР_1 та особистого транспорту військовослужбовців у військових ешелонах, під командуванням тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2

15.03.2022 з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на військовій службі з 01.03.2022 року військовослужбовців (50 осіб) у пункті тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 під час воєнного стану та Російської збройної агресії проти Української держави т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 видно наказ №18 «Про призначення службового розслідування».

23.03.2022 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 видано наказ №24 «Про результати службового розслідування», згідно з пунктом 1 якого службове розслідування завершене. Пунктом 2 наказу, військовослужбовцям, серед яких є солдат ОСОБА_1 призупинено грошове забезпечення з 01.03.2022 (а.с. 69-73).

Крім того, відповідно до вищевказаного наказу, службовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з перебуванням більшості військовослужбовців на непідконтрольній українській державі території, а також відсутності зв`язку з цими військовослужбовцями неможливо провести службове розслідування відповідно до вимог нормативно - правових актів (відібрати пояснення) та встановити точну причину відсутності військовослужбовців на військовій службі, що є фактором, який обмежує посадову особу, яка проводить службове розслідування, у зв`язку з чим не має можливості встановити точну причину. Вищевказані військовослужбовці відсутні на військовій службі згідно пояснень командирів підрозділів за різними причинами (стан здоров`я, догляд за дітьми, відсутність транспорту тощо), більшість вказаних причин не підтверджені документально та не є підставою для рахування такого військовослужбовця присутнім на військовій службі з 01.03.2022.

В ході проведення службового розслідування встановлено факт відсутності на військовій службі в пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 вищевказаних військовослужбовців, 50 з яких вважаються такими, які на даний момент не виконують завдань в складі Збройних Сил України щодо відсічі Збройної агресії Російської федерації проти України.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у період з 01.03.2022 по 19.05.2022 грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30 000,00грн. (щомісячно), виплата якої передбачена для військовослужбовців постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, позивач звернулась до суду із даною позовною заявою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що задля виключення можливої державної зради, співпраці з державою агресором або дезертирства з боку ОСОБА_1 , було правомірно прийнято наказ «Про результати службового розслідування» №24 від 23.03.2022, яким призупинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення у період її відсутності на військовій службі з 01.03.2022 по 19.05.2022. Після прибуття позивача в пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 останньою не було надано жодних документальних підтверджень поважності її відсутності на військовій службі у період з 01.03.2022 по 19.05.2022. Крім того наказ т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №24 від 23.03.2022, яким було призупинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення у період її відсутності на військовій службі з 01.03.2022 по 19.05.2022 є чинним та у судовому порядку не оскаржувався, а відтак у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30 000,00грн за вказаний період.

Колегія суддів погоджується з таким висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).

Частиною 1 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно із частиною 1 статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ).

Відповідно до визначень наведених у статтях 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до статті 3 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (частина третя статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ).

Згідно з частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Наведені норми Дисциплінарного статуту ЗСУ дають підстави дійти висновку, що суть дисциплінарного правопорушення полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушенні військової дисципліни чи громадського порядку.

Відповідно до статті 83 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтею 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Згідно з статтею 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначено Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 № 608.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку № 608 службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут внутрішньої служби Збройних Сил України).

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець

Відповідно до статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок (ст.13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно зі статтею 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими статтею 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування, яке має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Пунктом 2 розділу IV Порядку №608 визначено, що особи, які проводять службове розслідування, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування; за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді; ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування; отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України; проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду з обов`язковим зазначенням: предмета огляду та його стислого опису; часу, дати, місця (населеного пункту) огляду; посади, військового звання, прізвища та імені особи, яка складає документ; військового звання, прізвища та імені посадової (службової) особи, яка бере участь у службовому розслідуванні (за необхідності); прізвища, імені, по батькові та фактичної адреси проживання двох присутніх осіб; фактичного місцезнаходження військової частини, установи, підприємства тощо; місця складання документа (номер службового кабінету або іншого приміщення); у разі використання технічних (відео-, фото- або аудіо-) засобів - цифрового пристрою, його назви, моделі; підписів присутніх осіб на кожному аркуші та їх прізвищ, ініціалів, підписів на останньому аркуші; підпису особи, яка склала акт огляду, на останньому аркуші.

Так, 15.03.2022 з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на військовій службі з 01.03.2022 року військовослужбовців (50 осіб) у пункті тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 під час воєнного стану та Російської збройної агресії проти Української держави т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 видно наказ №18 «Про призначення службового розслідування».

23.03.2022 т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 видано наказ №24 «Про результати службового розслідування», згідно з пунктом 1 якого службове розслідування завершене. Пунктом 2 наказу, військовослужбовцям, серед яких є солдат ОСОБА_1 призупинено грошове забезпечення з 01.03.2022 (а.с. 69-73).

Службовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку з перебуванням більшості військовослужбовців на непідконтрольній українській державі території, а також відсутності зв`язку з цими військовослужбовцями неможливо провести службове розслідування відповідно до вимог нормативно - правових актів (відібрати пояснення) та встановити точну причину відсутності військовослужбовців на військовій службі, що є фактором, який обмежує посадову особу, яка проводить службове розслідування, у зв`язку з чим не має можливості встановити точну причину. Вищевказані військовослужбовці відсутні на військовій службі згідно пояснень командирів підрозділів за різними причинами (стан здоров`я, догляд за дітьми, відсутність транспорту тощо), більшість вказаних причин не підтверджені документально та не є підставою для рахування такого військовослужбовця присутнім на військовій службі з 01.03.2022.

В ході проведення службового розслідування встановлено факт відсутності на військовій службі в пункті тимчасової дислокації в/ч НОМЕР_1 вищевказаних військовослужбовців, 50 з яких вважаються такими, які на даний момент не виконують завдань в складі Збройних Сил України щодо відсічі Збройної агресії Російської федерації проти України.

Відповідно до Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було розроблено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197.

Цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам (пункт 1 розділу I Порядку №60).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), допомоги.

Згідно пункту 3 розділу І Порядку №260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Пунктом 8 розділу І Порядку №260 встановлено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Пунктом 16 розділу І Порядку №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022, якою установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 Постанови №168 визначено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України надіслана телеграма від 25.03.2022 №248/1298, пунктом 2 якої передбачалося, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах:

100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах);

30 000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).

Пунктами 5, 6 вказаного наказу передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установі організації) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Згідно з пунктом 10 рішення Міністра оборони України до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включаються військовослужбовців, які:

беруть участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; проходять службу у багатонаціональних органах військового управління за кордоном;

добровільно здалися в полон - з дня захоплення в полон, оголошеного наказом командира;

самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира;

відбувають покарання на гауптвахті та в дисциплінарних частинах - з дня початку відбування покарання, оголошеного наказом командира;

усунені від виконання службових обов`язків, відсторонені від виконання службових повноважень або відсторонені від посади - з дня усунення або відсторонення, оголошеного наказом командира;

відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

перебували у стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння - за місяць, у якому здійснено таке порушення;

навмисно спричинили собі тілесні ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство (крім випадків доведення особи до самогубства, встановленого судом) - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю або самогубство;

у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення - за місяць, у якому здійснено таке правопорушення; перебували:

під вартою чи домашнім арештом; на навчанні за кордоном;

у відпустках, за якими відповідно до законодавства України не передбачено збереження грошового забезпечення.

Аналіз змісту вищенаведених правових норм свідчить про те, що військовослужбовцям гарантовано державою належне грошове забезпечення, до складу якого входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Водночас не виплачується грошове забезпечення військовослужбовцю лише у випадках, перерахованих вище. На період воєнного стану Постановою №168 також передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн. або 30 000 грн. в залежності від того, чи бере військовослужбовець безпосередню участь у бойових діях, виплата якої здійснюється на підставі наказів командирів. Наведений вище перелік підстав для невиплати грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Так призупинення виплати позивачці грошового забезпечення з 01.03.2022 відбулося внаслідок проведеного на підставі наказу від 15.03.2022 №18 службового розслідування за результатами якого не було з`ясовано причини та умов, що сприяли відсутності на військовій службі ОСОБА_1 в пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи, що позивач станом на час проведення згаданого службового розслідування знаходилася на тимчасово непідконтрольній Україні території, що об`єктивно унеможливило на той час з`ясувати дійсні обставини її відсутності у військовій частині, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем, задля виключення можливої державної зради, співпраці з державою агресором або дезертирства з боку ОСОБА_1 , було правомірно прийнято наказ «Про результати службового розслідування» №24 від 23.03.2022, яким призупинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення у період її відсутності на військовій службі з 01.03.2022 по 19.05.2022. При цьому після прибуття позивача в пункт тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 останньою не було надано жодних документальних підтверджень поважності її відсутності на військовій службі у період з 01.03.2022 по 19.05.2022. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Крім того суд першої інстанції вірно зазначив, що наказ т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №24 від 23.03.2022, яким було призупинено ОСОБА_1 виплату грошового забезпечення у період її відсутності на військовій службі з 01.03.2022 по 19.05.2022 є чинним та у судовому порядку не оскаржувався, а відтак у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30 000,00грн за вказаний період.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивачка була відсутня на службі з поважних причин в зв`язку з перебуванням в окупації, і поважність цієї причин прямо визначена у п. 1 Постанови № 168 (у редакції до 07.07.2022 року), якою установлено , що доплата в розмірі 30 000 грн. зберігається за військовослужбовцями ЗСУ які перебувають в тимчасовій окупації, колегія суддів зазначає, що вказана редакція п. 1 Постанови № 168 застосовується з 1 червня 2022 року відповідно до змін, внесених Постановою КМ № 754 від 01.07.2022 , а тому не може розповсюджуватися на спірні правовідносини.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди у розмірі 30 000,00грн. за період проходження служби з 01.03.2022 по 19.05.2022 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та додаткову винагороду у розмірі 30 000,00грн. за вказаний період та відповідно задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, вірно встановив фактичні обставини справи та дав їм правову оцінку, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції, що не може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили.

В повному обсязі постанова складена 21 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун