Справа № 500/4284/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 500/4284/23 пров. № А/857/16155/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

з участю секретаря судового засідання Петрунів В. І.,

представника позивача Яблокової Л. О.,

представника відповідача Копчук О. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року (прийняте в м. Тернополі суддею Баб`юком П. М.; складене в повному обсязі 21 серпня 2023 року) в адміністративній справі № 500/4284/23 за позовом Комунального підприємства «Чортківське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Чортківської міської ради до Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа Державна екологічна інспекція у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року Комунальне підприємство «Чортківське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Чортківської міської ради (далі також - КП «Чортківське ВУВКГ», Підприємство, позивач) звернулося до Тернопільського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило:

- визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також - Чортківський відділ ДВС, відповідач) від 29 березня 2023 року у виконавчому провадженні № 46011171 про стягнення з КП «Чортківське ВУВКГ» виконавчого збору в розмірі 300402,50 грн;

- визнати протиправною і скасувати постанову старшого державного виконавця Чортківського відділу ДВС від 30 березня 2023 р. про відкриття виконавчого провадження № 71425667.

Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що на виконанні відповідача перебувало виконавче провадження ВП № 46011171 з виконання виданого Господарським судом Тернопільської області 16.12.2013 наказу № 921/525/13-г/18 про стягнення з Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства 3 004 025,00 грн збитків, заподіяних державі самовільним водокористуванням.

22 січня 2018 року ухвалою Господарського суду Тернопільської області у справі №921/525/13-г/18 було затверджено мирову угоду, за змістом якої стягувач відмовляється від примусового виконання рішення, в частині зарахування до місцевого бюджету Чортківської міської ради в розмірі 1 502 012,50 грн 50 коп., що є підставою для закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 2 частини першої та частини другої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції від 22.01.2018). Всупереч наведеній нормі ВП № 46011171 державним виконавцем не було закінчене, і без урахування зменшення суми боргу з 3 004 025,00 грн до 1 502 012,50 грн 50 коп., 30.01.2018 головний державний виконавець прийняв постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 300 402,50 грн. А 29 березня 2023 року старший державний виконавець прийняв постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 46011171 та про стягнення виконавчого збору ВП № 46011171 від 29.03.2023 на суму 300 402,50 грн. Як наслідок, 30.03.2023 він прийняв постанову про відкриття ВП № 71425667 та виокремив в окреме провадження стягнення виконавчого збору на підставі постанови ВП № 46011171 від 29.03.2023.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року позов задоволено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржив Чортківський відділ державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також - Чортківський відділ ДВС), який вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно та є не правом, а обов`язком державного виконавця при здійсненні виконавчих дій. Виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і розмір якого становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми. Звертає увагу, що постанова про виконавчий збір № 46011171 від 18.01.2018 не оскаржувалася, а часткова сплата позивачем на користь стягувана боргу за мировою угодою відбулася більше ніж через три роки після відкриття виконавчого провадження, що не може вважатися добровільним виконанням рішення суду, а є свідченням його виконання в рамках виконавчого провадження № 46011171. У ході виконання виконавчого провадження державний виконавець вчинив ряд заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого документа. Покликається на те, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності Законом № 1404-VIII, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно цього Закону. Вказує, що державний виконавець, при надходженні коштів на депозитний рахунок відділу самостійно розподіляє кошти, а призначення платежу до уваги не береться. На дату набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII постанова про виконавчий збір не була винесена державним виконавцем, оскільки не було жодних коштів, що підлягали б розподілу, на дату винесення спірної постанови позивач мав заборгованість перед стягувачем. Зазначає, що стаття 27 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік підстав та умов, за яких виконавчий збір не стягується, зокрема, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, проте у спірному випадку після затвердження мирової угоди відповідно до приписів частини третьої статті 40 Закону 1404-VIII, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Представник позивача подав відзив на вказану апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга - безпідставною. Тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Аналізуючи рішення суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги, покликався зокрема на те, зменшена сума боргу в розмірі 1 502 012,50 грн була сплачена позивачем безпосередньо на рахунок стягувача, а не через виконавчу службу, що є свідченням того, що погашення боргу відбулося добровільно позивачем на виконання мирової угоди. З приводу сплаченої позивачем суми виконавчого збору покликається на те, що державним виконавцем до вказаних сум були включені (розподілені) сплачені позивачем кошти у зведеному виконавчому провадженні за іншими призначеннями. З огляду на відсутність жодних доказів, які б підтверджували правильність розрахованої державним виконавцем відповідача суми виконавчого збору, а також відсутність підстав для стягнення виконавчого збору у зв`язку з добровільним урегулюванням сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документа, вважає, що оскаржувані постанови відповідача винесені державним виконавцем необґрунтовано, за відсутності належних на те підстав, а тому є протиправними, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник апелянта підтримала вимоги апеляційної скарги з аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Тернопільської області від 30.07.2013, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2014, позов Першого заступника прокурора Тернопільської області, заявлені в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Тернопільській області задоволено.

Стягнуто з Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (перейменоване надалі на КП «Чортківське ВУВКГ») 3 004 025,00 грн збитків, заподіяних державі самовільним водокористуванням та 60 080 грн 50 коп. судового збору.

15 січня 2015 року Чортківський міськрайонний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 46011171 з виконання виданого Господарським судом Тернопільської області 16.12.2013 наказу № 921/525/13-г/18 про стягнення з Чортківського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства 3 004 025,00 грн збитків, заподіяних державі самовільним водокористуванням в таких частинах:

- 30 %, що становить 901 207 грн 50 коп. - в доход спеціального фонду Державного бюджету України;

- 50 %, що становить 1 502 012 грн 50 коп. - в доход спеціального фонду місцевого бюджету Чортківської міської ради;

- 20 %, що становить 600 805 грн - в доход спеціального фонду місцевого бюджету Тернопільської обласної ради (а. с. 93).

05.01.2018 Державна екологічна інспекція звернулась до органу виконання із заявою № 1/64 та повідомила, що відмовляється від сплати боржником частини боргу до місцевого бюджету Чортківської міської ради в сумі 1 502 012,50 грн на підставі рішення Чортківської міської ради від 19 лютого 2014 року № 69 «Про звільнення КП «Чортківське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» від сплати коштів» (а. с. 61).

Підприємство 09.01.2018 подало на адресу органу ДВС заяву № 7/01 про затвердження мирової угоди та її текст.

10.01.2018 Чортківський міськрайонний відділ ДВС звернувся до Господарського суду Тернопільської області із заявою про затвердження мирової угоди, укладеної сторонами в процесі виконавчого провадження № 46011171 по примусовому виконанню наказу № 921/525/13-г/18 від 16.12.2013.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.01.2018 у справі № 921/525/13-г/18 заяву Чортківського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області № 199/13-30 від 10.01.2018 (вх. № 3574) задоволено.

Затверджено укладену 10.01.2018 між Державною екологічною інспекцією у Тернопільській області та КП «Чортківське ВУВКГ» в процесі виконання судового рішення у справі № 921/525/13-г/18 мирову угоду.

За змістом цієї ухвали сторони домовились про укладення мирової угоди на стадії виконання та закінчення виконавчого провадження на зазначених умовах, зокрема:

- боржник визнає, що його заборгованість перед стягувачем на момент укладення цієї мирової угоди відповідає відомостям, які викладені в матеріалах виконавчого провадження;

- боржник гарантує що буде погашати заборгованість рівними частинами протягом п`яти років, щомісяця від 01.02.2018 по 01.02.2023;

- стягувач відмовляється від примусового виконання рішення, в частині зарахування до місцевого бюджету Чортківської міської ради на підставі рішення сесії Чортківської міської ради від 19 лютого 2014 року № 69 «Про звільнення КП «Чортківське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства від сплати коштів» що становить 1 502 012,50 грн 50 коп. (а. с. 56 - 60).

30.01.2018 головний державний виконавець, з посиланням на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 22.01.2018 у справі № 921/525/13-г/18 про затвердження мирової угоди та статтю 28 Закону України «Про виконавче провадження», виніс постанову про стягнення з КП «Чортківське ВУВКГ» виконавчого збору в розмірі 300 402,50 грн по ВП № 46011171 (а. с. 34 - 35).

29 березня 2023 року старший державний виконавець на підставі листа стягувача про повне виконання мирової угоди виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 46011171, на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

А пунктом другим цієї постанови вирішено відокремити в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору № 46011171 від 29.03.2023 на суму 300 402,50 грн (а. с. 62).

Також 29.03.2023 старший державний виконавець виніс постанову ВП № 46011171 про стягнення з КП «Чортківське ВУВКГ» виконавчого збору в розмірі 300 402,50 грн (а. с. 69 - 70).

А 30.03.2023 старший державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 71425667 про стягнення виконавчого збору в розмірі 300 402,50 грн на підставі постанови ВП № 46011171 від 29.03.2023 (а. с. 63).

Водночас, начальник Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провів перевірку виконавчого провадження № 46011171, за результатами якої скасував постанову про закінчення виконавчого провадження № 46011171 від 29.03.2023 в частині «п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено підставу завершення «п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення суду) і постановив внести виправлення у процесуальному документі, постанові про закінчення виконавчого провадження від 29.03.2023 (а. с. 66 - 68).

Постановою начальника Чортківського відділу ДВС від 02.06.2023 № 46011171 про скасування частини процесуального документа внесено виправлення до постанови про закінчення виконавчого провадження та виправлено з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» і вказано пункт 2 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а. с. 64 - 65).

Вважаючи зазначені постанови неправомірними, КП «Чортківське ВУВКГ» звернулося до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що оскільки сума боргу в розмірі 1 502 012,50 грн була сплачена позивачем в рамках виконання умов мирової угоди, а не примусового стягнення, у відповідача не було підстав для стягнення з КП «Чортківське ВУВКГ» виконавчого збору в розмірі 300 402,50 грн у ВП № 46011171.

А укладення мирової угоди та затвердження її ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.01.2018, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VІІІ зобов`язувало державного виконавця закінчити виконавче провадження із примусового виконання судового наказу № 921/525/13-г/18 від 16.12.2013, виданого Господарським судом Тернопільської області.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - № 1404-VIII,).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно із частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За приписами статті 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України (частини перша статті 27 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини другої цієї ж статті Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній до 28 серпня 2018 року) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Підстави закінчення виконавчого збору визначені статтею 39 Закону № 1404-VIII, відповідно до пункту 2 частини першої якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (у редакції, чинній станом на 15 січня 2015 року, тобто, на час відкриття виконавчого провадження) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача.

Отже на час відкриття виконавчого провадження № 46011171 у державного виконавця були правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 10 відсотків від суми, що підлягала стягненню; проте, державний виконавець таке рішення на той час не приймав.

Як зазначено вище, відповідно до частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції, чинній до 28 серпня 2018 року) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Тобто, після 28.08.2018 розмір виконавчого збору розраховується від суми боргу, яка підлягає стягненню.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

З урахуванням змін законодавства, які по різному визначали базу обрахунку виконавчого збору протягом усього періоду виконавчого провадження (10 відсотків від фактично стягнутої суми та 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню), з урахуванням пом`якшуючої дії закону та незворотності дії інших законів, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах розмір виконавчого збору має становити 10 відсотків з фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.

У контексті дослідження спірних правовідносин Верховний Суд, аналізуючи вказані вище законодавчі зміни, неодноразово зазначав (зокрема, у справах за №№ 640/685/19, 280/5959/19 та 400/878/20), що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, були більш сприятливими для боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

А згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є:

1) фактичне виконання виконавчого документа;

2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень.

Тобто за своєю природою виконавчий збір є винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи привели до його фактичного виконання.

Проте, укладення мирової угоди не є заходом примусового виконання рішень, за допомогою якого державним виконавцем здійснюється стягнення або повернення заборгованості, а є способом добровільного врегулювання сторонами виконавчого провадження питань щодо умов фактичного виконання виконавчого документу.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 09 жовтня 2019 року в справі № 804/8290/16.

З огляду на зазначені норми законодавства та встановлені у справі обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тому, що позаяк сума боргу в розмірі 1 502 012,50 грн була сплачена позивачем в рамках виконання умов мирової угоди, а не примусового стягнення, у відповідача були відсутні підстави для стягнення з КП «Чортківське ВУВКГ» виконавчого збору в розмірі 300 402,50 грн по ВП № 46011171.

А укладення мирової угоди та затвердження її ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 22.01.2018, відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ зобов`язувало державного виконавця закінчити вказане виконавче провадження.

Надалі примусове виконання мирової угоди могло б здійснюватися лише за окремою заявою стягувача у разі порушення боржником такої угоди. Натомість, державний виконавець не закінчив виконавче провадження та, всупереч приписам Закону № 1404-VІІІ, продовжив примусове виконання судового наказу № 921/525/13-г/18 від 16.12.2013, виданого Господарським судом Тернопільської області та 31.01.2018 виніс постанову про стягнення виконавчого збору в сумі 300 402,50 грн, хоча для цього були відсутні підстави, оскільки жодних коштів в процесі примусового виконання наказу суду відповідачем не було фактично стягнуто з боржника.

Вказане стало підставою для прийняття постанов від 29.03.2023 ВП № 46011176 про стягнення виконавчого збору в сумі 300 402,50 грн та від 30.03.2023 ВП № 71425667 про відкриття виконавчого провадження щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору, які, на переконання суду, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відтак, на підставі викладеного та приймаючи до уваги, що позаяк внесені Законом України від 03 липня 2018 р. № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника, а державний виконавець фактично не стягнув з нього коштів за виконавчим листом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення виконавчого збору у визначеному державним виконавцем розмірі.

Аналогічні висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 420/4279/19 та від 10 лютого 2022 року в справі № 640/9256/21.

З приводу покликань апелянта на те, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності Законом № 1404-VIII, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, а після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно цього Закону, колегія суддів додатково зауважує, що відповідно до частини першої статті 13 Закону № 1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

А за приписами частин першої - третьої статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом...

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону...

За змістом цих норм виконавчими діями є окремі дії державного виконавця, вчинені під час здійснення виконавчого провадження з метою примусового виконання рішень.

Позаяк станом на час відкриття виконавчого провадження № 46011171 державний виконавець не приймав рішення про стягнення з боржника виконавчого збору, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону № 1404-VIII, чинні на час вчинення певних виконавчих дій.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

За таких обставин колегія суддів дійшла переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2023 року в адміністративній справі № 500/4284/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 24 листопада 2023 року.