Справа № 420/13161/21
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/13161/21

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

повний текст судового рішення

складено 01.12.2021, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

при секретарі Ісмієвій А.І.

за участі:

представника апелянта Дишко Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Південному міжрегіональному управлінню ДПС по роботі з великими платниками податків, а саме:

- визнання протиправним та скасування рішення від 23 червня 2021 року № 1794/6/34-00-11 про відмову у прийнятті ОСОБА_1 на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового адміністрування підприємств вирощування та торгівлі сільськогосподарською продукцією управління податкового адміністрування підприємств агропромислового комплексу Південного мiжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

- прийняття Кущенка Олександра Віталійовича на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового адміністрування підприємств вирощування та торгівлі сільськогосподарською продукцією управління податкового адміністрування підприємств агропромислового комплексу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

- зобов`язання укласти з ОСОБА_1 трудовий договір на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового адміністрування підприємств вирощування та торгівлі сільськогосподарською продукцією управління податкового адміністрування підприємств агропромислового комплексу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків з 09 липня 2021 року;

- зобов`язання проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року частково задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправною відмову Південного міжрегіонального управління ДПС України по роботі з великими платниками податків ДПС України від 23 червня 2021 року № 1794/6/34-00-11 у прийнятті ОСОБА_1 на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового адміністрування підприємств вирощування та торгівлі сільськогосподарською продукцією управління податкового адміністрування підприємств агропромислового комплексу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків;

- зобов`язано Південне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків ДПС України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади»;

- зобов`язано Південне міжрегіональне управління ДПС України по роботі з великими платниками податків ДПС України повторно розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 на посаду головного державного ревізора-інспектора відділу податкового адміністрування підприємств вирощування та торгівлі сільськогосподарською продукцією управління податкового адміністрування підприємств агропромислового комплексу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, з урахуванням висновків суду.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що на позивача поширюється заборона обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, яка встановлена ЗУ «Про очищення влади».

Вказана заборона пов`язана з тим, що позивач, у періоди визначені ЗУ «Про очищення влади», працював на посаді заступника керівника територіального (регіонального) органу, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику.

Тому, апелянт вважає, що у межах спірних правовідносин позивача правомірно не прийнято на публічну службу за наслідком проведення конкурсу на зайняття вакантної посади.

В свою чергу, позивачем подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як заборони, встановлені ЗУ «Про очищення влади», не мають поширюватись на позивача у межах спірних правовідносин.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Міністерства доходів і зборів України від 04 червня 2013 року № 1143-0 ОСОБА_1 призначено в порядку переведення на посаду заступника начальника Головного управління Міндоходів у Миколаївській області, звільнивши з посади заступника голови ДПС у Миколаївській області.

Наказом Міністерства доходів і зборів України № 81-0 позивача 27 лютого 2015 року звільнено з посади за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності.

При цьому, 07 червня 2021 року позивач в електронному вигляді подав заяву до Комісії з питань вищого корпусу державної служби/конкурсної комісії Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про допуск його до участі у конкурсі на зайняття посади Головного державного ревізора-інспектора відділу податкового адміністрування підприємств вирощування та торгівлі сільськогосподарською продукцією управління податкового адміністрування підприємств агропромислового комплексу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків.

Також, одночасно з запитом позивач подав власне резюме та заяву про проведення перевірки, передбаченої ЗУ «Про очищення влади».

В свою чергу, 15 червня 2021 року позивач пройшов онлайн тестування набравши 36 балів з прохідних 24, та пройшов співбесіду.

При цьому, 22 червня 2021 року податковий ораган надіслав позивачу лист в якому повідомив, що позивача визначено переможцем конкурсу на зайняття посади головного державного ревізора-інспектора відділу податкового адміністрування підприємств вирощування та торгівлі сільськогосподарською продукцією управління податкового адміністрування підприємств агропромислового комплексу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків (№ 28ПМУ3400), загальна кількість набраних балів -7,2. Результати проведення співбесіди з Конкурсною Комісією Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків 5,2 балів.

Проте, 23 червня 2021 року податковий ораган надіслав позивачу лист № 1794/6/34-00-11, з повідомленням про відмову в призначенні на посаду Головного державного ревізора-інспектора відділу податкового адміністрування підприємств вирощування та торгівлі сільськогосподарською продукцією управління податкового адміністрування підприємств агропромислового комплексу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, як переможця конкурсу.

Вказане повідомлення обґрунтовано тим, що в ході перевірки достовірності відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування заборон, передбачених ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», на основі критеріїв, визначених ч. 1, п.п. 1-8 ч. 2 та п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади», виявлено факт належності ОСОБА_1 до переліку осіб, відносно яких застосовуються заборони передбачені ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», на основі критеріїв, визначених п. 8 ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади».

Не погоджуючись з правомірністю отриманої відмови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як на позивача не поширюється заборона обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, яка встановлена ЗУ «Про очищення влади», з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, 16 жовтня 2014 року набрав чинності ЗУ «Про очищення влади», який, відповідно до визначає правові та організаційні засади проведення очищення влади (люстрації) для захисту та утвердження демократичних цінностей, верховенства права та прав людини в Україні (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Згідно ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.

Згідно ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про очищення влади», заходи з очищення влади (люстрації) здійснюються щодо інших посадових та службових осіб (крім виборних посад) органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

При цьому, відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади», заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали сукупно не менше одного року посаду (посади) у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, зокрема керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про очищення влади», заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, зокрема керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України, Служби безпеки України, Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, податкової міліції в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах у місті Києві.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про очищення влади», особа, яка претендує на зайняття посади, визначеної пунктами 1-10 частини першої статті 2 цього Закону (крім громадян, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або залучаються до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях), подає заяву, якою повідомляє про те, що до неї не застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 цього Закону, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей стосовно неї відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про очищення влади», відомості, зазначені у заяві, передбаченій частиною першою цієї статті, перевіряються під час проведення спеціальної перевірки відповідно до Закону України «Про запобігання корупції» у порядку та строки, визначені цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про очищення влади», встановлення перевіркою факту належності особи до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 цього Закону, є підставою для відмови у призначенні такої особи на посаду, на яку вона претендує.

Колегією суддів встановлено, що позивачу, як особі, що претендує на зайняття посади державної служби в Південному міжрегіональному управлінні ДПС по роботі з великими платниками податків, відмовлено в призначенні на відповідну посаду, так як за наслідком проведення спеціальної перевірки, суб`єктом владних повноважень встановлено факт належності позивача до переліку осіб, відносно яких застосовуються заборони, визначені ЗУ «Про очищення влади».

Між тим, з аналізу вищевикладених положень ЗУ «Про очищення влади» вбачається, що очищення влади (люстрація) - це встановлена відповідним законом заборона окремим фізичним особам обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

Відповідна заборона, зокрема, поширюється на осіб, які обіймали сукупно не менше одного року, у період з 25 лютого 2010 року по 22 лютого 2014 року, посаду (посади) заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, а також у випадку обіймання відповідних посад, у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року, без звільнення за власним бажанням у відповідному періоді.

Між тим, як вбачається із трудової книжки позивача, останній, у період з 06 серпня 2010 року по 27 лютого 2015 року, обіймав посади заступника керівника територіального (регіонального) органу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику.

Зокрема, у відповідному періоді, а саме з 04 червня 2013 року по 27 лютого 2015 року, позивач проходив службу на посаді заступника начальника Головного управління Міндоходів у Миколаївській області.

В свою чергу, задовольняючи позовні вимоги у даній справі судом першої інстанції зроблено висновок, що оскаржувані дії Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, якими відмовлено позивачу у призначенні на посаду, обґрунтовані виключно періодом перебування позивача на керівній посаді в органі, що реалізує податкову політику, без встановлення фактів протиправної поведінки позивача.

Крім того, суд першої інстанції керувався висновками ЄСПЛ, викладеними в рішенні від 17 жовтня 2019 року у справі «Полях та інші проти України», а також висновками, викладеними в рішеннях Верховного Суду.

Проте, колегія суддів, враховуючи фактичні обставини даної справи, не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

В даному випадку, як уже зазначалося вище, метою прийняття ЗУ «Про очищення влади» є недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_2 та/або протиправне порушення прав і свобод людини.

При цьому, слід враховувати негативну роль, яку відіграли органи державної влади в гострій політичній та соціальній кризі, яка виникла за часів президенства ОСОБА_3 та завершилася Революцією Гідності у листопаді 2013 року - лютому 2014 року (відповідні обставини встановлені як у рішенні ЄСПЛ «Полях та інші проти України», рішенні ЄСПЛ «Шморгунов та інші проти України»).

Тобто, прийняття Закону України «Про очищення влади» було одним з найсуттєвіших кроків до відновлення суспільної довіри до політичних і силових інституцій, особливо тих, що відігравали та відіграють ключову роль у безпеці та обороноздатності країни.

В свою чергу, ураховуючи виключні суспільно-політичні обставини, у яких опинилася Україна після Революції Гідності, під час розробки та прийняття ЗУ «Про очищення влади» був застосований принцип колективної вини.

З іншого боку, у разі незгоди зі своїм звільненням або відмовою у прийнятті на посаду особа могла оскаржити відповідне рішення до суду, який має дослідити обставини проходження нею державної служби в період президентства ОСОБА_3 та встановити, чи були її рішення, дії або бездіяльність спрямовані на узурпацію влади, підрив основ національної безпеки й оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини.

За відсутності зазначених порушень під час перебування на посадах в органах державної влади суд має підстави для поновлення такої особи на посаді або для застосування іншого способу відновлення її порушеного права.

Тобто, застосування принципу колективної вини на законодавчому рівні збалансовувалось шляхом винесення на судовий рівень застосування принципів презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, пропорційності.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що для вирішення цього спору, з метою дотримання принципів презумпції невинуватості, індивідуальної відповідальності, визначених у ст. 1 ЗУ «Про очищення влади», необхідно досліджувати діяльність позивача на державній службі.

Між тим, у п. 105 рішення ЄСПЛ, у справі «Полях та інші проти України», суд навів один з керівних принципів для забезпечення відповідності законів про люстрацію та аналогічних адміністративних заходів вимогам держави, заснованої на принципі верховенства права Парламентської асамблеї Ради Європи, зокрема, зазначив, що люстрація повинна обмежуватися посадами, щодо яких є всі підстави вважати, що суб`єкти, які їх обіймають, становитимуть значну небезпеку для прав людини і демократії, тобто посади державної служби, які передбачають значну відповідальність за визначення або виконання державної політики та заходів, що стосуються внутрішньої безпеки, або посади державної служби, які передбачають надання наказу та/або вчинення порушення прав людини, такі, як правоохоронні органи, служба безпеки і розвідки, судові органи та прокуратура.

У п. 108 рішення ЄСПЛ, у справі «Полях та інші проти України», вказано, що на своїй 103-ій Пленарній сесії (19-20 червня 2015 року) Венеціанська комісія схвалила свій остаточний висновок щодо Закону «Про очищення влади». У його відповідних частинах зазначено, що частинами першою та другою статті 3 передбачено застосування заборони до певних осіб на тій підставі, що вони обіймали посади під час президентства ОСОБА_3 у 2010 - 2014 роках або під час подій на Майдані на межі 2013 - 2014 років. Заборона, застосування якої ґрунтується виключно на посаді, яку обіймала особа, a priori не суперечить міжнародним стандартам, за умови, якщо вона стосується посад в установах, відповідальних за серйозні порушення прав людини та винних у серйозному зловживанні службовим становищем. Венеціанська комісія недостатньо переконана, що всі посади, зазначені в частинах першій та другій статті 3, відповідають цій вимозі. Однак вона зазначає, що українська влада краще може оцінити, які органи державної влади відіграли значну роль у недемократичних процесах упродовж двох зазначених періодів.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що роки президентства ОСОБА_3 характеризувалися нехтуванням цінностями конституційної демократичної держави, заповненням центральних органів державної влади та органів місцевого самоврядування лояльними і політично залежними посадовцями, а «Режим Януковича» мав контроль над усіма гілками влади.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інформація про корумпованість утвореного в часи президенства ОСОБА_3 . Міністерства доходів і зборів України, а також очільника відповідного міністерства ОСОБА_4 , неодноразово описувалась в засобах масової інформації (https://www.epravda.com.ua/news/2014/06/20/468986).

В даному випадку, у ЗМІ також повідомлялось, що колишні керівники обласних податкових адміністрацій України виконували вказівки ОСОБА_5 та екс-міністра доходів і зборів ОСОБА_6 , для чого організували незаконну діяльність так званих «податкових майданчиків» або «програмних підприємств», які протягом 2011-2014 років стали інструментом незаконного та контрольованого ухилення від сплати податків підприємствами (https://www.pravda.com.ua/news/2017/05/24/7144841).

Тобто, інформація про узурпацію центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику президентом ОСОБА_3 в часи його президенства є загальновідомою.

Між тим, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що позивач безперервно перебував на керівних посадах в територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та/або митну політику, в період президенства ОСОБА_3 .

При цьому, колегія суддів зазначає, що будь-яких доказів вчинення позивачем у відповідному періоді протиправних діянь, пов`язаних з проходженням ним служби в податкових органах, зібрані матеріали у справі не містять.

З іншого боку, колегія суддів вважає, що позивач, маючи вищу юридичну освіту, значний стаж роботи в податкових органах (з 1999 року), а також перебуваючи на керівній посаді, мав усвідомлювати факт узурпації центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову президентом ОСОБА_3 та підконтрольними йому особами, такими як ОСОБА_4 .

Крім того, на переконання колегії суддів, у період проходження позивачем служби в податкових органах, останній мав бути безпосередньо обізнаним з рівнем корупції у відповідному органі, який досягнув свого піку за часів президента ОСОБА_3 .

Проте, у зібраних матеріалах справи відсутні будь-які докази, з яких можливо встановити, що позивач у будь-якій формі протидіяв узурпації влади ОСОБА_3 та підконтрольними йому особами у відповідному органі, а також протидіяв корупції, або викривав факти корупції в органі, в якому він проходив публічну службу.

Тому, враховуючи вищевикладені обставини, а також факт безперешкодного проходження позивачем служби на керівних посадах у період президенства ОСОБА_3 , зокрема, в узурпованому Міністерстві доходів і зборів України, колегія суддів вважає, що позивач був толерантним до узурпації влади ОСОБА_3 , а також до запроваджених та поширених у Міністерстві доходів і зборів України незаконних процедур.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заходи, передбачені ЗУ «Про очищення влади», мають бути застосовані до позивача за його пасивну поведінку, допущену на керівній посаді, так як саме така пасивна поведінка керівників органів державної влади допустила та легалізувала численні порушення прав і свобод людини в Україні у відповідному періоді.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2021 року (справа № 800/527/14).

При цьому, враховуючи викладений висновок, колегія суддів вважає, що у межах спірних правовідносин суб`єкт владних повноважень правомірно відмовив позивачу у зайнятті вакантної посади, керуючись вимогами ЗУ «Про очищення влади».

В свою чергу, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки вказаним обставинам справи, а як наслідок порушено норми матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи та зроблено помилковий висновок про необхідність задоволення позовних вимог, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям у справі нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2021 року скасувати, з ухваленням у справі нового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про проходження публічної служби.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складання повного судового рішення, відповідно до вимог ст. 243 КАС України.

Повний текст постанови суду виготовлено 27 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян