Справа № 160/26633/23
Суддя: Бухтіярова Марина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Байбікової Олени Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Байбікової Олени Леонідівни, в якому позивач просить:
В обґрунтування позову позивач посилається на протиправність постанови про арешт майна боржника від 11.08.2023 року ВП НОМЕР_5, оскільки за своєю суттю рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2022 у справі №211/2160/22, яке перебувала на примусовому виконанні, носить немайновий характер, виконавчий документ не містить жодних вимог щодо стягнення грошових коштів з боржника і Закон прямо не передбачає можливості застосування арешт коштів, як спосіб забезпечення виконання рішення немайнового характеру. Позивач вважає, що державний виконавець має застосовувати заходи тільки передбачені Розділом 8 Закону України «Про виконавче провадження», спрямовані на забезпечення рішення саме немайнового характеру. Крім того, позивач зауважила, що арешт накладений на картковий рахунок, який використовується для отримання аліментів. За викладених обставин, вважає дії відповідача протиправними під час здійснення виконавчого провадження, просить задовольнити позов.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.10.2023 адміністративний позов залишено без руху та встановлено позивачеві строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову.
30.10.2023 позивачем усунено недоліки позову.
Цією ж ухвалою суду витребувано від відповідача засвідчені належним чином копії матеріалів виконавчого провадження ВП НОМЕР_5.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
21.11.2023 позивачем подано відповідь на відзив, в якій зазначає не погодження з позицією відповідача, вважає, що відзив не містить заперечень щодо суті позову, не спростовує обставин, викладених у позові, тому просить його відхилити та задовольнити позовні вимоги.
Зважаючи на те, що у період з 20.11.2023 по 24.11.2023 включно суддя Бухтіярова М.М. перебувала у відпустці, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні, а повне судове рішення складено першого робочого дня.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована паспортом України № НОМЕР_1 .
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2022 у цивільній справі №211/2160/22 позов ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено ОСОБА_4 перешкоди з боку ОСОБА_1 у вихованні онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення ОСОБА_2 можливості спілкування з онукою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом: визначення днів побачень з малолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 кожну першу та третю суботу місяця з 19-00 год. суботи до 17-00 год. неділі з ночівлею в квартирі за адресою АДРЕСА_1 , без участі матері за попередньою домовленістю з матір`ю, враховуючи бажання дитини, стан її здоров`я, та інші істотні обставини, визначення ОСОБА_2 , щорічного виїзду за межі Дніпропетровської області з малолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 10 календарних днів в будь-який літній місяць на відпочинок та оздоровлення за попередньою домовленістю з матір`ю, без її супроводу, враховуючи бажання дитини, стан її здоров`я, та інші істотні обставини. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023 рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2022 залишено без змін.

Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2022 у цивільній справі №211/2160/22набрало законної сили 07.03.2023.

На виконання вказаного рішення Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист№211/2160/22.

Постановою головного державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Байбіковою Оленою Леонідівною від 01.05.2023 відкрито виконавче провадження НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа №211/2160/22 від 07.03.2023.

Також, головним державним виконавцем Байбіковою О.Л. 01.05.2023 в межах виконавчого провадження НОМЕР_7 було винесено постановипро стягнення виконавчого збору в розмірі 13 400,00 грн. та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00грн.

08.08.2023 головним державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) БайбіковоюО.Л. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_7 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України Про виконавче провадження».

08.08.2023 головним державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Байбіковою О.Л. відкрито виконавче провадження НОМЕР_5 з примусового виконання постанови Довгинцівського ВДВС у м. Кривому Розі НОМЕР_7 від 01.05.2023 про стягнення виконавчого збору в розмірі 13400,00грн.

У вказаній постанові визначено: боржник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ; стягувач - Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , адреса: 50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, буд.3.

Також, 08.08.2023 головним державним виконавцем Байбіковою О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_6 з примусового виконання постанови Довгинцівського ВДВС у м. Кривому Розі НОМЕР_7 від 01.05.2023 про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00грн.

11.08.2023 головним державним виконавцем Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) БайбіковоюО.Л. у ВП НОМЕР_5 при примусовому виконанні постанов Довгинцівського ВДВС у м. Кривому Розі НОМЕР_7 від 01.05.2023 про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00грн. та про стягнення виконавчого збору в розмірі 369,00грн. прийнято постанову про арешт коштів боржника.

Згідно із вказаною постановою від 11.08.2023 у ВП НОМЕР_5 вирішено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику - ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення - 13907,00грн.

Вважаючи постанову від 11.08.2023 у ВП НОМЕР_5 про арешт коштів боржника протиправною, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.

Положення статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ в редакції на час спірних відносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1,5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України, а також постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 13 Закону під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону № 1404-VІІІ надано визначення поняття «виконавчий збір» та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.

Так, згідно із частиною першою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону № 1404-VІІІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Згідно із частиною четвертою 27 Закону № 1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Окремі питання організації виконання судових рішень визначені також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція №512/5).

Пунктом 8розділу ІІІ Інструкції № 512/5 встановлено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (частина дев`ята статті 27 Закону № 1404-VІІІ).

З аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення. Про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження, при цьому одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем приймається постанова про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.Стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження, незалежно від здійснених пов`язаних з його діяльністю дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання рішення.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 у справі № 480/3452/19.

Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.

Аналогічна правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 360/3324/19 та від 23.12.2020 у справі № 620/334/20.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.05.2023 державним виконавцем відкрито виконавче провадження НОМЕР_7 з примусового виконання виконавчого листа №211/2160/22 від 07.03.2023 та в рамках виконавчого провадження НОМЕР_7 винесено постанови від 01.05.2023 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 13 400,00 грн. та мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00грн.

08.08.2023 виконавче провадження НОМЕР_7 закінчено на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (виконання боржником).

Згідно абзацом 9 пункту 8 розділу ІІІ Інструкції №512/5, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Враховуючи викладене, постанова про стягнення виконавчого збору № 71689817 від 01.05.2023 цілком правомірно виведена в окреме виконавче провадження (НОМЕР_5) та в день закінчення виконавчого провадження, тобто 08.08.2023, зареєстрована в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягала виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника від 11.08.2023, що прийнята в рамках виконавчого провадження НОМЕР_5 про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 369,00грн. та про стягнення виконавчого збору в розмірі 13400,00грн.

Суд зазначає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктами 6, 8 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону №1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, державному виконавцю надані повноваження щодо накладення арешту, в тому числі й на кошти, які перебувають на рахунках боржника.

Разом з цим, згідно з частиною другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до статті 73 Закону №1404-VIII стягнення не може бути звернено на такі виплати:1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника;2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням;3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних;4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю;5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини;7) допомогу при усиновленні дитини;8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування;9) допомогу на дітей одиноким матерям;10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом;11) допомогу на лікування;12) допомогу на поховання;13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення;14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови від 11.08.2023 у ВП НОМЕР_5, арешт накладено на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Позивач вказує, що виконавцем накладено арешт на рахунок, який використовується для отримання аліментів на дитини - ОСОБА_3 , а також для отримання соціальної допомоги при народженні ОСОБА_6 .

Згідно із довідкою Управління праці та соціального захисту населення ОСОБА_1 , 09.09.1993, перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Довгинцівської районної у місті ради та отримує на дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , державну соціальну допомогу згідно із Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» з 01.03.2021 по 31.02.2024 з виплатою на її поточний рахунок № НОМЕР_3 .

Такі дані підтверджуються і довідкою з АТ КБ «Приватбанк» від 17.10.2023, згідно із якою ОСОБА_1 станом на 17.10.2023 має картку в АТ КБ «Приватбанк» НОМЕР_4 (№ НОМЕР_3 ), на яку отримує соціальні виплати.

Згідно зі статтею 46 Конституції України пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За викладених обставин, виконавцем було порушено порядок звернення стягнення на кошти боржника, оскільки були відсутні правові підстави для накладення арешту на рахунок боржника, на який здійснюється виплата державної соціальної допомоги на дитину.

Арешт коштів на рахунку позивача, на який перераховується державна соціальна допомога на дитину, є неправомірним, оскільки позбавляє позивача як матері можливості отримувати перераховані державою кошти на допомогу при народженні дитини та спрямуванні їх на належне забезпечення першочергових потреб дитини, зокрема, в харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні тощо, чим порушені їх права, передбачені Конституцією та законами України.

Внаслідок накладення арешту на рахунок, на який здійснюється державна соціальна допомога, позивач позбавляється можливості користуватися даними коштами тривалий час.

При цьому, державним виконавцем оскаржуваною постановою визначено банківським установам, які виконують рішення виконавця, порядок виконання з урахуванням обмежень, а саме: крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту, та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику, однак не в повній мірі перевірено цільове використання рахунку, на який накладено арешт.

За змістом статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, арешт може бути знятий за рішенням суду.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої безпідставне обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном є порушенням права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що постанова головного державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Байбікової Олени Леонідівни від 11.08.2023 про арешт коштів боржника у ВП НОМЕР_5 прийнята на підставі, але не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправною та підлягає скасуванню.

Разом з цим, суд критично ставиться до висновків позивача про протиправність оспорюваної постанови про арешт коштів боржника з підстав примусового виконання рішення суду немайнового характеру, оскільки арешт коштів в даному випадку накладений з примусового виконання постанов державного виконавця від 01.05.2023 про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн. та про стягнення виконавчого збору в розмірі 13400,00грн., а не на підставі виконавчого листа, виданого 07.03.2023 у справі №211/2160/22.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності своїх дії (рішення) у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на викладене, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 1073,60 грн., підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст. ст.9, 72-90, 242-246, 250, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Головного державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Байбікової Олени Леонідівни (, 50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, буд. 3) про визнання протиправною та скасування постанови про арешт коштів боржника - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Байбікової Олени Леонідівни від 11.08.2023 у виконавчому провадженні НОМЕР_5 про арешт коштів боржника.

Стягнути з Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (, 50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, буд. 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судові витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова