Справа № 439зп-23/160
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
24 листопада 2023 р.Справа №439зп-23/160
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боженко Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі заяву Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» про забезпечення позову № 439зп-23/160, подану до подання позовної заяви, -
23 листопада 2023 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано заяву про забезпечення позову Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», яка надійшла в підсистемі «Електронний Суд, в якій позивач просить суд:
- вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 20.11.2023 №1920/ПС про утворення комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у ОСОБА_1 до моменту набрання законної сили рішення у справі;
- заборонити комісії, утвореній відповідно до наказу від 20.11.2023 № 1920/ПС, проводити розслідування обставин і причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у ОСОБА_1 , працівника ВСП «ШАХТОУПРАВЛІННЯ ДНІПРОВСЬКЕ» ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», до моменту набрання законної сили рішення у справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову до його подачі заявник зазначає, що 26.01.2023 року отримав від комунального некомерційного підприємства «Тернівська центральна міська лікарня» Тернівської міської ради запит на складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці працівника, а 30.01.2023 року отримав від Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області припис про надання роботодавцем документів, що необхідні для складання санітарно-гігієнічної характеристики умов праці на працівника, 17.03.2023 року надав відповідну інформацію, на підставі якої Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці сформовано інформаційну довідку про умови праці ОСОБА_1 від 22.05.2023 року (далі Інформаційна довідка). 27.09.2023 року позивачу надійшло повідомлення державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» за формою П-3 від 20.09.2023 року, яким ОСОБА_1 встановлено хронічні професійні захворювання, пов`язані з факторами виробничого середовища та трудового процесу. В подальшому начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці наказом від 20.11.2023 року утворено комісію з проведення розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у ОСОБА_1 . Заявник при цьому має намір оскаржити медичний висновок лікарсько-експертної комісії щодо встановлення хронічного професійного захворювання у ОСОБА_1 та наказ про утворення комісії з проведення розслідування причин виникнення хронічного захворювання (отруєння).
В обґрунтування підстав забезпечення позову зазначає, що невжиття відповідних заходів може унеможливити ефективний захист порушених прав або інтересів заявника. Так, за результатом розслідування комісії, утвореної наказом від 20.11.2023 року, складається акт розслідування за формою П-4, при цьому в ході розслідування фактично використовується інформація, що міститься у згаданому медичному висновку. Таку інформацію заявник вважає недостовірною, її використання призведе до нових помилкових висновків в акті розслідування П-4, який дає підстави для отримання фізичною особою довідки МСЕК, що в свою чергу надає право на отримання відповідних страхових виплат та стягнення моральної шкоди. Також Акт розслідування П-4 встановлює причинно-наслідковий зв`язок захворювання і професійної діяльності, оцінює виконання посадовими особами підприємства вимог законодавства з охорони праці. Тобто, Акт П-4 є підставою для пред`явлення до роботодавця вимоги працівника про відшкодування моральної шкоди. За наявності такого акту вина роботодавця у завданні працівнику шкоди презумується та не підлягає доказуванню, при цьому поворот виконання в цих правовідносинах не допускається. Відповідно, в разі скасування медичного висновку заявник не зможе повернути стягнуту з нього моральну шкоду. Формування комісії та складання нею Акту П-4 призведе в т.ч. до фінансових збитків Державного бюджету.
Заявник зазначає, що застосування заходів забезпечення не порушить права ОСОБА_1 , а лише створить умови для дослідження достовірності медичної документації.
Згідно ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову до його подачі та подані матеріали, суд зазначає наступне.
Відповідно до із ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією із гарантій захисту прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб - позивачів (майбутніх позивачів) в адміністративному процесі; механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, ухваленого в адміністративній справі на користь позивача. Водночас заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадку наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача (майбутнього позивача) до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадку, коли захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їхнього відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також, якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень (відповідача), та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Із наведеного слідує, що при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог останнього щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими (репутаційними, службовими, іншими) наслідками.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 21.09.2023 року у справі №580/244/23.
Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими частиною другою статті 2 Кодекс адміністративного судочинства України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 11.10.2023 року у справі №300/5005/22.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до його подачі, заявник обґрунтував необхідність застосування таких заходів твердженням про ускладнення ефективного захисту його прав в разі невжиття відповідних заходів.
З цього приводу суд зазначає, що відповідні доводи заявника є необґрунтованими виходячи з наступного.
Зміст заяви про забезпечення позову до його подачі фактично виходить з презумпції, що комісія, утворена наказом, дію якого просить зупинити заявник, ухвалить за результатом своєї діяльності Акт розслідування за формою П-4 визначеного змісту, який суперечить інтересам позивача. Таку презумпцію заявник обґрунтовує лише твердженням про те, що комісія використовуватися медичний висновок, в якому згідно позиції заявника містяться недостовірні відомості.
Водночас, профільним законодавством не встановлено визначення наперед змісту акту розслідування за формою П-4 в залежності виключно від змісту медичного висновку.
Навпаки, згідно п. 105 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 року №337 (далі Порядок №337) до складу комісії з розслідування входить в т.ч. представник роботодавця (тобто, самого заявника).
Відповідно до п. 110 Порядку №337 роботодавцем надаються комісії необхідні документи, в т.ч. результати експертиз та досліджень, медичних оглядів працівника та інші документи.
Пунктом 112 Порядку №337 встановлено, що комісія з розслідування, серед іншого, зобов`язана провести розслідування обставин і причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння).
Згідно п. 113 Порядку №337 оцінка умов праці проводиться за матеріалами в т.ч. архівних даних наукових установ, результатів обстежень і досліджень, проведених атестованими лабораторіями в установленому законодавством порядку. При цьому у разі потреби комісія з розслідування вимагає проведення додаткових досліджень на робочому місці та бере участь у них, вивчає первинну медичну документацію хворого.
Тобто, результати діяльності комісії з розслідування не є наперед визначеними, а в ході діяльності такої комісії заявник як роботодавець має реальну можливість обґрунтувати та підтвердити належними доказами власні доводи про хибність медичної документації, з якою він не погоджується.
В свою чергу наразі акт розслідування за формою П-4 не складено, в зв`язку з чим доводи заявника стосовно наслідків ухвалення такого акту негативного для нього змісту не ґрунтуються на обставинах реальної дійсності, натомість є обґрунтуванням необхідності лише ймовірного порушення його прав в майбутньому, при цьому за обставин цієї справи відповідна ймовірність не дає підстави для висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення, про які просить заявник.
Більш того, враховуючи участь заявника в діяльності комісії з розслідування, зупинення її діяльності фактично позбавить і самого заявника можливості спростувати в ході діяльності комісії недостовірні, згідно позиції заявника, медичні висновки, однак юридично значущим результатом такого спростування є саме Акт розслідування форми П-4, який не можливо буде ухвалити в зв`язку з фактичним зупиненням діяльності комісії. При цьому сам заявник не навів жодних доводів щодо обмеження його прав на доведення своєї позиції в ході діяльності комісії.
В свою чергу сама діяльність комісії з розслідування значення для встановлення обставин і причин виникнення хронічних професійних захворювань (отруєнь), забезпечення правової визначеності для заінтересованих осіб, а зупинення її діяльності згідно викладених заявником доводів є недоцільним.
В іншій частині обґрунтування заяви про забезпечення позову до його подачі зводиться до цитування положень правових актів безвідносно до конкретних обставин справи.
Суд також звертає увагу, що будь-яких доводів щодо існування іншої підстави для забезпечення позову до його подачі (очевидність ознак протиправності відповідних правових актів) заявником не наведено.
Підстави для забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 01.11.2023 року у справі №160/8773/23.
Розглядаючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суди повинні також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позов та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19.10.2023 року у справі №440/9568/22.
Суд зазначає, що необґрунтоване вжиття заходів забезпечення позову може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.
Доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову до його подачі може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять, позивачем не надано будь-яких підтверджень наявності обставин, які, в свою чергу, вказували б на очевидні ознаки протиправності оскаржуваного рішення відповідача, що не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
За таких обставин, враховуючи приписи наведених положень актів національного законодавства, суд дійшов висновку, що у даному випадку підстави, передбачені ч.2 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України для забезпечення даного позову до його подачі- відсутні, тому відмовляє у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко