Справа № 420/23142/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду у Київській області про визнання неправомірним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначення пенсії №47 від 15.06.2023; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди праці з 20.03.1975 по 21.10.1979, з 01.01.1982 по 21.08.1983, з 05.09.1983 по 17.03.1985, а також періоди роботи з 02.01.2003 по 31.03.2005, з 01.07.2005 по 24.07.2005, з 01.08.2005 по 25.08.2005, з 17.07.2006 по 13.09.2006 у повному обсязі; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 05 червня 2023 року та провести відповідні виплати.

Ухвалою суду від 19.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області 08.06.2023 із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №47 від 15.06.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Позивач зазначив, що як вбачається з відповідей відповіда-1 та відповідача-2, ними не було враховано до страхового стажу позивача періоди (з 20.03.1975 по 21.10.1979 та з 01.01.1982 по 21.08.1983) роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника, однак працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Як вказав позивач, відповідно до рішення відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії №47 від 15.06.2023, до страхового стажу позивача не враховано період праці з 05.09.1983 по 17.03.1985 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.03.1985, оскільки наявне необумовлене виправлення в даті наказу про звільнення з роботи ,однак підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Як вказав позивач, відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Також, позивач наголосив про те, що вважає бездіяльність відповідача стосовно неповного зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.01.2003 по 31.03.2005, з 01.07.2005 по 24.07.2005, з 01.08.2005 по 25.08.2005, з 17.07.2006 по 13.09.2006 з огляду на несплату роботодавцем ЄСВ протиправними, оскільки працівник не може нести відповідальність за сплату страхових внесків за нього роботодавцем. Враховуючи викладене та посилаючись на те, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.03.1975 по 21.10.1979, з 01.01.1982 по 21.08.1983, з 05.09.1983 по 17.03.1985, а також періоди з 02.01.2003 по 31.03.2005, з 01.07.2005 по 24.07.2005, з 01.08.2005 по 25.08.2005, з 17.07.2006 по 13.09.2006 у повному обсязі, належним способом захисту порушеного права у даному випадку, на думку позивача, є саме зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком з 05 червня 2023 року (наступний день після набуття позивачем пенсійного віку 65 років, із урахуванням вищезазначених періодів до страхового стажу позивача та зобов`язання провести відповідні виплати.

06.10.2023 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що не погоджується із позовними вимогами та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач зазначив, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області з заявою від 08.06.2023 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 (надалі - Закон № 1058) та за принципом екстериторіальності зазначена заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області. Як вказав відповідач, відповідно до статті 26 Закону № 1058 пенсія за віком призначається за умови досягнення 65-річного віку при наявності 15 років страхового стажу, однак розглянувши надані позивачем документи, Головним управлінням було встановлено, що страховий стаж заявника становить 12 років 05 місяців 27 днів, у зв`язку з чим було прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. При цьому, як вказав відповідач, до страхового стажу не було зараховано періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника № 412 від 20.03.1975 та період роботи з 05.09.1983 по 17.03.1985 згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 02.03.1985, оскільки трудова книжка колгоспника № 412 від 20.03.1975 заповнена всупереч чинного порядку ведення трудових книжок, у органу Пенсійного фонду були відсутні підстави для врахування такого запису при обчисленні страхового стажу позивача. Як зазначив відповідач, у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 02.03.1985 містяться виправлення у даті наказу про звільнення з роботи з 17.03.1985. Враховуючи грубі порушення законодавства про ведення трудових книжок, зарахування спірних періодів до страхового стажу позивача, на думку відповідача, можливе виключно у разі надання до Пенсійного фонду України додаткових документів, які б підтверджували роботу позивача у спірні періоди.

11.10.2023 до суду від представника позивача надійшов відзив на позовну заяву у якому позивач вказав, що не погоджується із відзивом відповідача та просить суд, з підстав викладених у адміністративному позові, задовольнити позов у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області із заявою від 08.06.2023 про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності направлена до розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №47 від 15.06.2023 відмовлено у призначенні пенсії ОСОБА_1 з підстав, що страховий стаж особи становить 12 років 5 місяців 27 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи: згідно трудової книжки колгоспника №412 від 20.03.1975, оскільки титульна сторінка заповнена з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: не зазначено число та місяць народження заявника; з 05.09.1983 по 17.03.1985 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.03.1985, оскільки наявне необумовлене виправлення в даті наказу про звільнення з роботи(а.с.37).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788), Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Положеннями статті 56 Закону № 1788 передбачено, що до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Необхідно зазначити, що до 01 січня 2004 року порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений (далі - Порядок №637).

Відповідно до ч.3 Постанови №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.

Довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються для підтвердження трудового стажу лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.

Як вбачається з трудової книжки колгоспника позивача №412 від 20.03.1975(а.с.18-24), титульна сторінка в графі рік народження, не містить в собі місяць та дату народження колгоспника, а лише рік (1958) та трудова книжка НОМЕР_2 від 02.03.1985, в періоді з 05.09.1983 по 17.03.1985, містить виправлення в даті наказу про прийняття на роботу(а.с.25-29).

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу суперечить принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто, обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, так як на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність дати народження в трудовій книжці колгоспника, виправлення запису в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність, повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Крім того, жодних доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи позивача, відповідачем суду не надано, а тому, на думку суду, їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи та не вжито всіх заходів для його перевірки.

Відповідно до абз 13 п.4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005р. № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно п.4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, оскільки згідно Порядку №22-1 після розгляду відповідної заяви (про перерахунок (призначення) пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший) структурним підрозділом Пенсійного органу за принципом екстериторіальності, електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії, суд прийшов до висновку, що обов`язок щодо вчинення відповідних дій про зарахування відповідного стажу, вчинення дій щодо розгляду заяв про призначення пенсії лежить на Пенсійному фонді, до якого зверталась особа із відповідною заявою.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, з урахуванням того, що оскаржуваним рішенням не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника №412 від 20.03.1975, та періоди роботи з 05.09.1983 по 17.03.1985 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.03.1985, шляхом: визнання неправомірним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначення пенсії №47 від 15.06.2023; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, Пенсійний фонд на якому лежить обов`язок щодо вчинення відповідних дій про зарахування відповідного стажу, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника №412 від 20.03.1975 та періоди роботи з 05.09.1983 по 17.03.1985 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.03.1985

Разом з тим, суд зазначає, що рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.2 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема-функції щодо перерахунку пенсії та зобов`язувати відповідача прийняти те чи інше рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі № 2040/6320/18.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 ч.2 ст.245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

Поряд з цим, позовні вимоги позивача про зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за віком та провести відповідні виплати, суд вважає передчасними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення пропорційно з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначення пенсії №47 від 15.06.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки колгоспника №412 від 20.03.1975 та періоди роботи з 05.09.1983 по 17.03.1985 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 02.03.1985.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків викладених в рішенні суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код , вул. Саєнка Андрія 10, м.Фастів) за рахунок бюджетних асигнувань на ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра