Справа № 520/8813/22
Суддя: Єзеров А.А.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

22 листопада 2023 року

м. Київ

справа №520/8813/22

провадження № К/990/38074/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єзерова А.А.,

суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі №520/8813/22 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання виконати певні дії,

у с т а н о в и в:

У 2023 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Харківській області» (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача щодо підготовки та надання до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та особисто позивачеві оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 01.12.2019 по встановленій формі, за рівноцінною посадою, посаді, яку позивач обіймав на день звільнення, з повною реальною інформацією у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 згідно грошового атестату №251 від 06.12.2005 та висновку УФРЕ УМВСУ в Харківській області про призначення пенсії «за вислугу років» від 15.12.2005 з врахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» №900-VІІІ від 23.12.2015, частини п`ятої статті 94 Закону «Про Національну поліцію» №580-VІІІ від 02.07.2015, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11.11.2015, наказу МВС України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» №260 від 06.04.2016, правових висновків Верховного Суду від 12.11.2019 у справі №826/3858/18 із обов`язковим зазначенням відомостей про основні і додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у наступних розмірах: посадовий оклад - 2700 грн; підвищення посадового окладу 50%; оклад за спеціальне звання - 2000 грн; відсоткова надбавка за вислугу років 40%; надбавка 100%; надбавка за особливі умови служби 50%; надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (таємність) 15%; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції 53,38%; доплата від пенсії 50%; надбавка за безперервну службу 50%; премія 52,48%: індексація -__ грн; усього: __ грн для здійснення обчислення та перерахунку з 01.12.2019 основного розміру його пенсії протиправною;

- зобов`язати відповідача підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та особисто позивачеві, нову довідку про розмір його грошового забезпечення станом на 01.12.2019 по встановленій формі, за рівноцінною посадою, посаді, яку позивач обіймав на день звільнення, з повною реальною інформацією у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 09.04.1992, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 згідно грошового атестату №251 від 06.12.2005 та висновку УФРЕ УМВСУ в Харківській області про призначення пенсії «за вислугу років» від 15.12.2005 з врахуванням положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей» №900-VІІІ від 23.12.2015, частини п`ятої статті 94 Закону «Про Національну поліцію» №580-VІІІ від 02.07.2015, постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» №988 від 11.11.2015, наказу МВС України «Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських» №260 від 06.04.2016, правових висновків Верховного Суду від 12.11.2019 по справі №826/3858/18 із обов`язковим зазначенням відомостей про основні і додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у наступних розмірах: посадовий оклад - 2700 грн: підвищення посадового окладу 50%; оклад за спеціальне звання - 2000 грн; відсоткова надбавка за вислугу років 40%; надбавка 100%: надбавка за особливі умови служби 50%; надбавка за роботу в умовах режимних обмежень (таємність) 15%; надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції 53,38%; доплата від пенсії 50%; надбавка за безперервну службу 50%; премія 52,48%: індексація - ___ грн; усього: ___ грн для проведення з 01.12.2019 перерахунку основного розміру його пенсії;

- подати до суду звіт про виконання судового рішення у місячний термін з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023, у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з такими судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, натомість, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Як на підстави для відкриття касаційного провадження, позивач посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та зазначає, що наразі відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. Також вказує, що згідно до пункту 4 частини другої статті 353 КАС України підставою скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи, якщо суд встановив, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів. Також посилаючись на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Дослідивши зміст касаційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Приписи пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України передбачають, що однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Цей принцип конкретизований у положеннях частини першої статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України) й частини першої статті 328 КАС України, згідно з якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.

Тому розв`язуючи питання про прийнятність касаційної скарги, Верховний Суд насамперед має з`ясувати, чи належить справа, що в ній подається касаційна скарга, за своїми ознаками до тих справ, судові рішення в яких можуть оскаржуватися у касаційному порядку.

Законодавець у КАС України встановив диференційований (розрізнений) підхід до визначення категорій справ, які належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, за критерієм їхньої складності, виокремивши з-поміж них справи незначної складності, для яких з огляду на їхні змістовні ознаки встановлений особливий порядок судового розгляду, зокрема й щодо можливості касаційного оскарження судових рішень, ухвалених в таких справах.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративною справою незначної складності (малозначна справа) вважається адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

У частині шостій статті 12 КАС України закріплений перелік справ, які для мети КАС України слід вважати справами незначної складності. Зокрема, положення пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України передбачають, що для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Водночас за правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Буквальне тлумачення положень зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах «а», «б», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Означені критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Натомість, скаржник не обґрунтував у касаційній скарзі того, чи стосується касаційна скарга питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; чи був скаржник позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, під час розгляду іншої справи; чи справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; чи суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики, колегія суддів вважає, що ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на кінцеве формування судової практики та не змінюють її. Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на існування обставин, визначених підпунктом «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки такі посилання мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі, тому не можуть бути прийняті, як такі, що мають виняткове значення.

Також, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, позивачем не зазначено:

1) які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування вказаного вище висновку;

2) за результатами розгляду касаційної скарги, який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених нею норм матеріального та/або процесуального права.

Тож, саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.

Отже, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

Також скаржник посилаючись на пункту 4 частини другої статті 353 КАС України зазначає, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи, якщо суд встановив, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

З цього приводу колегія зазначає таке.

Пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України визначено, що підставою касаційного оскарження судових рішень, визначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою та третьою статті 353 КАС України.

Пунктом четвертим частини другої статті 353 КАС України визначено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для вирішення справи, якщо суд встановив, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Проте, подана касаційна скарга не містить обставин, які можуть слугувати підставою для відкриття касаційного провадження передбаченого пунктом 4 частини четвертої статті 328 та пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України.

Позивач не вказує конкретні докази (документи), долучені до матеріалів справи або щодо витребування/дослідження/огляду яких суди першої та/або апеляційної інстанцій не задовольнили його клопотання, щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Також скаржник не обґрунтовує недопустимість доказів у справі.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. Тому відсутність у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, та належного правового обґрунтування, вимоги до якого передбачені пункт 4 частини другої статті 330 КАС України, унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Загалом, скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність переоцінки встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховані правові висновки Верховного Суду сформульовані у постановах від 03.04.2019 у справі №638/9697/17, від 17.06.2020 у справі №540/2873/18 та від 31.10.2022 у справі №580/2798/19 і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від таких.

Переглядаючи справу у касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Згідно до вимог пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи у касаційному порядку скаржником не зазначені, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09.10.2018 (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Керуючись ст. 12, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

у х в а л и в:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2023 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 05.10.2023 у справі №520/8813/22.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач А.А. Єзеров

Суддя В.М. Кравчук

Суддя О.П. Стародуб