Справа № 120/8471/23
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

22 листопада 2023 р. Справа № 120/8471/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач - 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач - 2) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії №58 від 28.04.2023 йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою відмови стало не зарахування до страхового стажу позивача наступних періодів роботи: з 08.10.1991 по 18.03.1992, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису; запис не засвідчено підписом відповідальної особи та наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства; з 19.03.1992 по 08.11.1992, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи; з 07.04.1993 по 18.12.1999, оскільки відсутня назва підприємства в запису про прийняття на роботу; запис про звільнення засвідчено печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно з ЄДРПОУ; період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, згідно з довідкою від 25.06.2020 р. № 04.1413-вих 9101, оскільки за цей період в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані; протягом жовтня 2000 р. - грудня 2003 р., оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків; протягом січня-березня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його права на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Даною ухвалою також встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представником відповідача - 2 подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Окремо зазначає, що відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058

право на призначення пенсії за віком мають особи, які в період з 01.01.2022 по 31.12.2022 досягли віку 60 років за наявності страхового стажу у зазначений період не менше 29 років.

За ч.2 ст.28 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025року - від 22 до 32 років.

За ч. 3 ст.26 Закону №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.

Також зазначає, що відповідно до п.3 розділу 4 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 квітня 2018 р. за № 476/31928 (далі - Положення), відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України.

Умовою для зарахування страхового стажу та відображення сплати внесків в формі ОК-5 являється наявність зданого звіту про суми нарахованого доходу застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску та, відповідно, сплати внесків.

Разом з тим зазначено, що відповідно до Закону України від 08.07.2010 №2464 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ведення обліку надходжень від сплати єдиного внеску покладено на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, а Пенсійний фонд формує та веде реєстр застрахованих осіб.

Відповідно до абз.3 пп.2 п.2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Також відповідач вказує, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.04.2023 звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058.

За принципом екстериторіальності зазначена заява розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області. Вік заявника на момент звернення - 60 років.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, а також за відомостями, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, до страхового стажу зараховано 12 років 10 місяців 20 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано наступні періоди трудової діяльності особи:

1) період трудової діяльності згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 18.07.1988 з 08.10.1991 по 18.03.1992, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису. Крім того, запис не засвідчено підписом відповідальної особи та по наявній печатці неможливо визначити назву підприємства; 2) з 19.03.1992 по 08.11.1992, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства (відділу кадрів) та підписом відповідальної особи; 3) з 07.04.1993 по 18.12.1999, оскільки відсутня назва підприємства в записі про прийняття на роботу, чим порушено вимоги Інструкції №58. Запис про звільнення засвідчено печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно з ЄДРПОУ (постанова Кабінету Міністрів України №118 від 22.01.1996); 4) період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017 згідно з довідкою від 25.06.2020 №04.1413-вих9101, оскільки за цей період в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані; 5) у межах періоду з 02.10.2000 по 31.03.2004 щодо якого наявна інформації про державну реєстрацію ведення підприємницької діяльності, до страхового стажу не зараховано наступні періоди: протягом жовтня 2000 року грудня 2003 року, оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, що передбачені пунктом 4 Порядку №637; протягом січня - березня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.

З урахуванням наведеного, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №58 від 28.04.2023, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу, є правомірним та обґрунтованим.

Відповідачем 2 - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області також подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову. Зазначає, що до страхового стажу позивача не зараховано період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, оскільки за вказаний період відсутня інформація в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Також вказує, що до страхового стажу не зараховано періоди ведення позивачем підприємницької діяльності з жовтня 2000 року по грудень 2003 року, оскільки відсутні дані про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, передбачені пунктом 4 Порядку № 637 та з січня 2004 по березень 2004, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків. До страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_1 : з 08.10.1991 по 18.03.1992 від 18.07.1988, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису, запис не засвідчено підписом відповідальної особи та наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства; з 19.03.1992 по 08.11.1992, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Крім того, відповідно пункту 7 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ідентифікаційний код є обов`язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документах суб`єкта і зазначається на його печатках.

Посилаючись на вказану норму відповідач зазначає, що до страхового стажу Позивача не зараховано період роботи з 07.04.1993 по 18.12.1999, оскільки в записі про прийняття на роботу відсутня назва підприємства та запис про звільнення засвідчено печаткою, в якій відсутній ідентифікаційний код підприємства.

Відтак, страховий стаж позивача склав 12 років 10 місяців 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.

Підсумовуючи вищенаведене, відповідач зазначає, що рішення від 28.04.2023 №58 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком є правомірним та законним, прийнятим в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим вважає, що підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Суд, з`ясувавши доводи сторін, викладені в поданих заявах по суті справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що згідно з довідкою від 09.02.2023 № 677 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, оскільки є особою, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку із відсутністю страхового стажу, передбаченого зазначеною статтею. Наявний стаж 15 років 11 місяців 1 день (а.с. 8).

У зв`язку із досягненням віку 60 років, позивач 21.04.2023 звернувся до органів пенсійного забезпечення із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, від 28.04.2023 № 58, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Так, вказаним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди роботи: з 08.10.1991 по 18.03.1992, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису; запис не засвідчено підписом відповідальної особи та наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства;

з 19.03.1992 по 08.11.1992, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи;

з 07.04.1993 по 18.12.1999, оскільки відсутня назва підприємства в записі про прийняття на роботу; запис про звільнення засвідчено печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно ЄДРПОУ;

період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, згідно з довідкою від 25.06.2020 р. № 04.1413-вих 9101, оскільки за цей період в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані;

протягом жовтня 2000 р. - грудня 2003 р., оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, що передбачені пунктом 4 Порядку №637;

протягом січня-березня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків.

При цьому зазначено, що страховий стаж позивача становить 12 років 10 місяців 20 днів, а необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 29 років.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його права на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами в справі, суд керується таким.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

В свою чергу частинами 2 та 3 ст. 26 Закону визначено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - від 22 до 32 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 15 до 24 років.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату звернення до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (21.04.2023) позивач досяг 60-річного віку ( дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ), необхідного для призначення пенсії, у зв`язку з чим звернувся до відповідача із відповідною заявою, додавши до неї необхідні документи.

Разом з тим, рішенням № 58 від 28.04.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку із відсутністю страхового стажу необхідної тривалості. При цьому відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 08.10.1991 по 18.03.1992, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису; запис не засвідчено підписом відповідальної особи та наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства; з 19.03.1992 по 08.11.1992, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи; з 07.04.1993 по 18.12.1999, оскільки відсутня назва підприємства в запису про прийняття на роботу; запис про звільнення засвідчено печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно з ЄДРПОУ; період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, згідно з довідкою від 25.06.2020 р. № 04.1413-вих 9101, оскільки за цей період в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані; протягом жовтня 2000 р. - грудня 2003 р., оскільки відсутня інформація про систему оподаткування та сплату страхових внесків або документи, що передбачені пунктом 4 Порядку №637; протягом січня-березня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків. Відповідачем визнано страховий стаж позивача 12 років 10 місяців 20 днів.

Визначаючись щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Положення пункту 1.5 Інструкції 1.5. вказують, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 р. № 301 "Про трудові книжки працівників", цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Пунктом 2.4 Інструкції передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Для підтвердження трудового стажу приймаються лише ті відомості про період роботи, які внесені в довідки на підставі первинних документів.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція №58) відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по-батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення-у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць - двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується" 05.01.1993».

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.

Таким чином, відомості про трудову діяльність особи повинні бути внесені до трудової книжки акуратно та розбірливо, оскільки від якості заповнення трудової книжки та внесення усіх необхідних записів, що стосуються трудової діяльності особи, залежить можливість підтвердження наявного страхового стажу такої особи для призначення пенсії, за відсутності інших документів, зокрема архівних довідок про періоди роботи такої особи.

Як свідчать матеріали справи, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 08.10.1991 по 18.03.1992, оскільки в записі про звільнення наявне виправлення дати звільнення та дати наказу в підставах внесення запису; запис не засвідчено підписом відповідальної особи та наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства.

Так, запис про вказаний період роботи міститься в трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 від 18.07.1988 року ( записи № 6, 7).

Дослідивши вказані записи, суд встановив, що відповідно до заповненого від руки тексту записів № 6, 7 на сторінці 4-5 трудової книжки № НОМЕР_1 від 18.07.1988 року, позивача 08.10.1991 прийнято на роботу в підприємство "Ретро" головним бухгалтером та 18.03.1992 року звільнено із займаної посади по переводу в кооператив "Вікторія" менеджером. Разом з тим, відтиск печатки, який стоїть на вказаному записі не дає змогу ідентифікувати дійсну назву підприємства, а також вказаний запис не засвідчено підписом відповідальної особи.

Більше того, проставлена печатка на вказаному записі охоплює й наступні записи про прийняття та звільнення позивача з іншого підприємства, а саме кооперативу "Вікторія", в якому позивач згідно з відомостями трудової книжки працював з 19.03.1992 по 09.11.1992 (записи №8 та №9 )

Вказаний період роботи (з 19.03.1992 по 09.11.1992) (записи №8 та №9 ) також не зарахований органом пенсійного забезпечення до страхового стажу позивача, оскільки запис про звільнення не засвідчено печаткою підприємства та підписом відповідальної особи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази щодо періоду роботи позивача з 08.10.1991 по 18.03.1992 та з 19.03.1992 по 09.11.1992, суд погоджується з доводами відповідача 1 про те, що записи про вказані періоди роботи ( №6 та №7, №8 та №9 ) в трудовій книжці не засвідчено підписом відповідальної особи та на них наявна печатка, по відтиску якої неможливо визначити назву підприємства, якому належить така та, відповідно, яким вона проставлена в трудовій книжці. Більш того, суд зауважує, що на всіх чотирьох записах проставлена одна печатка ( нечитабельна ), хоча записи внесено щодо роботи на двох різних підприємствах - підприємство "Ретро" та кооператив " Вікторія". У зв`язку з чим суд не вбачає підстав для зарахування вказаних періодів до страхового стажу позивача.

При цьому, на підтвердження роботи протягом зазначених періодів позивачем не надано відповідних довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про вказані періоди роботи.

У зв`язку з чим суд не вбачає підстав для зарахування вказаних періодів (08.10.1991 по 18.03.1992 та з 19.03.1992 по 09.11.1992) до страхового стажу позивача.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо періоду роботи з 07.04.1993 по 18.12.1999, судом встановлено, що згідно з записом в трудовій книжці позивача №11 позивач прийнятий на роботу економістом, а відповідно до запису №12 позивач 18.12.1999 звільнений за власним бажанням.

Відповідачем вказаний період роботи не зарахований до страхового стажу позивача, оскільки відсутня назва підприємства в записі про прийняття на роботу, що не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях №58 від 29.07.1993, а також запис про звільнення засвідчений печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно з ЄДРПОУ ( постанова КМУ від 22.01.1996 року №118 ).

Суд погоджується з вказаними твердженнями відповідача і зауважує, що записи №11 та №12 в трудовій книжці позивача про періоди роботи з 07.04.1993 по 18.12.1999 дійсно не містять назви підприємства, на яке позивач був прийнятий.

При цьому щодо тверджень відповідача, що запис про звільнення засвідчений печаткою, в якій відсутній код підприємства згідно з ЄДРПОУ, суд зауважує таке.

В обгрунтування заявлених вимог позивачем надано висновок експертного дослідження Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 20.04.2023 № ЕД-19/102-23/7389-ДД проведеного на замовлення позивача щодо дослідження трудової книжки позивача із серійним номером НОМЕР_1 , відповідно до якого встановлено, що сірий відбиток печатки на сторінці 8 в графі 13 має наступний зміст друкованих текстів: "Україна, м. Новоазовськ Донецька область", "Науково-виробниче підприємство", "*Надія ІР1*".

Разом з тим, висновок вказаного експертного дослідження трудової книжки позивача не спростовує доводів відповідача про відсутність коду підприємства згідно з ЄДРПОУ на відбитку печатки, що унеможливлює встановити дійсність реєстрації вказаного підприємства в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, та, відповідно, встановити реальність здійснення господарської діяльності вказаним підприємством у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Враховуючи те, що і записи №11 та №12 в трудовій книжці позивача про період роботи з 07.04.1993 по 18.12.1999 дійсно не містять назви підприємства, на яке позивач був прийнятий, в сукупності наведених обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 07.04.1993 по 18.12.1999, приймаючи також до уваги ненадання позивачем будь - яких інших відповідних документів, які б підтверджували ( містили відомості ) про зазначений період роботи.

Надаючи оцінку не зарахуванню відповідачем до страхового стажу позивача періоду з 02 жовтня 2000 р. по грудень 2003 р. та протягом січня-березня 2004 року, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про нарахування доходу та сплату страхових внесків, суд керується наступними мотивами та міркуваннями.

Згідно із Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 2464) Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань формує та веде реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі реєстр застрахованих осіб).

У реєстрі застрахованих осіб накопичується, зберігається, автоматично обробляється інформація про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інформація, необхідна для обчислення і призначення страхових виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Дані до реєстру застрахованих осіб вносяться на підставі відомостей, що надходять з джерел, передбачених статтею 18 Закону № 2464, зокрема відомостей про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, поданих страхувальником у складі звітних відомостей та інформації про сплату внесків.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон).

Згідно зі статтею 24 Закону страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону визначено, що з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 31 розділу XV Закону (відповідно до змін, внесених згідно із Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) зазначено, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Зазначена норма застосовується для визначення права на пенсію у разі звернення за її призначенням та не є підставою для коригування відомостей реєстру застрахованих осіб.

При цьому до страхового стажу, з урахуванням якого обчислюється розмір пенсії, періоди підприємницької діяльності зараховуються у разі підтвердження відповідно до вимог статті 24 Закону та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 за № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі Порядок).

Відповідно до Порядку період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

В обгрунтування заявлених вимог позивачем до матеріалів справи надано довідку Головного управління ДПС у Донецькій області № 61458/10 від 30.07.2020, згідно з якою зазначено, що ФОП ОСОБА_1 перебував на обліку в Лівобережній ДПІ Маріупольського управління Головного управління ДПС у Донецькій області з 02.10.2000 по 31.03.2004.

Надаючи оцінку вказаній довідці суд зауважує, що в ній відсутня інформація про сплату ОСОБА_1 податків і зборів, а також страхових внесків у період реєстрації його підприємницької діяльності з 02.10.2000 року по 31.03.2004 року.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача про неможливість надання інших додаткових уточнюючих довідок та архівних документів про вказаний період трудової ( підприємницької ) діяльності позивача, з огляду на те, що рідне місто позивача, в якому він отримав увесь спірний стаж - Маріуполь наразі окуповано, і зауважує, що вказана довідка (№61458/10 від 30.07.2020), видана позивачу ще в липні 2020 року, тобто до окупації міста Маріуполь та у позивача була можливість для отримання додаткових документів, що підтверджують факт здійснення ним підприємницької діяльності та сплати податків і зборів, а також страхових внесків у період реєстрації такої діяльності.

Разом з тим, отримавши в липні 2020 року вказану довідку, яка не підтверджує сплату позивачем страхових внесків в період з 02.10.2000 по 31.03.2004, позивачем не вчинено дій щодо отримання інших документів, якщо такі були наявні.

Відтак, суд констатує, що позивачем не надано відповідних належних документів, а саме спеціального торгового патенту або свідоцтва про сплату єдиного податку, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про сплату страхових внесків.

З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач правомірно не врахував позивачу до загального страхового стажу період його реєстрації як фізичної особи - підприємця з 02.10.2000 по 31.03.2004, а тому в цій частині позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Щодо не зарахування відповідачем до страхового стажу позивача періоду отримання останнім в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, згідно з довідкою від 25.06.2020 р. № 04.1413-вих 9101, оскільки за цей період в реєстрі застрахованих осіб відсутні будь-які дані, суд зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до форми РС-право до страхового стажу ОСОБА_1 включений догляд за пенсіонером з 01.10.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 30.06.2018 та з 09.07.2018 по 09.05.2019 року.

Згідно з довідкою про отримання допомоги, виданої Ліквідаційною комісією управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 13.07.2020 № 04.1413вих2365 встановлено, що в період з 14 липня 2014 року по 31 грудня 2017 року включно позивач перебував на обліку в управлінні соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради та отримував компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги.

Відповідно до наданих довідок управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради № 1093 видно, що в період з липня 2014 року по грудень 2017 року позивач отримував компенсацію за надання соціальних послуг громадянину похилого віку, інваліду 2 групи, і зазначено помісячно суми виплачених коштів.

При цьому, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов"язкового державного соціального страхування за звітний період з 01.01.2004 року по 31.05.2020 ( в розрізі спірного періоду та страхувальника ) підтверджено сплату страхових внесків лише за період з жовтня 2017 по червень 2019 року, страхувальником в період жовтень - грудень 2017 року є Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, з січня 2018 по червень 2019 - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що несплата страхувальником страхових внесків зумовлює неможливість включення цих періодів роботи до страхового стажу позивача з огляду на таке.

Згідно зі статтею 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 20 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Суд зазначає, що, фактично, внаслідок можливого невиконання органом соціального захисту населення ( страхувальником ) обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та страхового стажу за час отримання компенсації за надання соціальних послуг громадянину похилого віку, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам та/або не внесення відомостей про застраховану особу до реєстру застрахованих осіб, не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу вказаного періоду його роботи, а в даному випадку за час отримання компенсації за надання соціальних послуг громадянину похилого віку.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування відповідних періодів роботи позивача через несплату страхових внесків страхувальником до Пенсійного фонду України.

Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 року у справі № 423/757/17.

Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують, як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

При вирішенні справи "Рисовський проти України" (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Згідно з пунктом 71 вказаного рішення державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Підсумовуючи викладене, суд доходить висновку, що наданими доказами підтверджується трудовий стаж позивача з 14.07.2014 по 30.09.2017 є достатніми для зарахування до страхового стажу позивача відповідних вищезазначених періодів роботи.

Таким чином, оскільки рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 58 від 28.04.2023 про відмову в призначенні пенсії мотивовано та грунтується, в тому числі, і на не зарахуванні до страхового стажу позивача періоду отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017, відтак таке рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з наведених положень КАС України, у зв`язку з визнанням судом протиправним рішення відповідача про відмову в призначені пенсії та його скасування, належним та ефективним способом захисту прав та законних інтересів позивача в спірних правовідносинах, враховуючи заявлені позовні вимоги та встановлені обставини справи, буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017 включно та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з урахуванням висновків, викладених судом в цьому рішенні.

Згідно з частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем в обгрунтування заявлених вимог, суд доходить висновку, що з вищенаведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з того, що згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відтак, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 58 від 28.04.2023 про відмову в призначенні пенсії, яким не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017 включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання в органах соціального захисту населення компенсації за надання соціальних послуг з 14.07.2014 по 30.09.2017 включно та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням висновків, викладених судом в цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн. (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, ), Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, )

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна