Справа № 440/15502/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/15502/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/15502/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

16.10.2023 ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач, ГУПФ в Миколаївській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в перерахунку пенсії від 06.09.2023, зобов`язавши при цьому ГУПФ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, що дає право на перерахунок пенсії, період роботи з 29.09.1995 по 01.12.1999 в Узбекистані, згідно з трудовою книжкою від 01.11.1973.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача, що полягає у безпідставному неприйнятті до уваги трудової книжки позивача під час вирішення питання про перерахунок пенсії, що призвело до протиправної відмови позивачу у перерахунку пенсії за віком.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі із призначенням її до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов представник ГУПФ у Миколаївській області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини неможливості врахування при перерахунку пенсії позивача періодів роботи в Республіці Узбекистан з 29.09.1995 по 12.01.1999 згідно з даними трудової книжки позивача від 01.11.1973 у зв`язку з відсутністю відповідної двосторонньої угоди/договору між Україною та Республікою Узбекистан. Пояснював, що постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023 (а.с. 31-33).

Розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

За інформацією відповідача, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУПФ в Полтавській області, де отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

30.08.2023 позивач звернувся через Полтавське ОУПФ із заявою про перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із врахуванням до страхового стажу періодів роботи з 29.09.1995 по 01.12.1999 в Республіці Узбекистан (а.с. 41-42).

Рішенням ГУПФ у Миколаївській області (за принципом екстериторіальності) від 06.09.2023 №о/р 21 ОСОБА_2 відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 30.08.2023.

Мотивуючи це рішення, відповідач вказував, що "...З 02.12.2022 набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 19.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного законодавства". За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023. Починаючи з 19.06.2023 обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік, а в подальшому незалежних державах, та врахування нарахованої на їх території заробітної плати здійснюється відповідно до законодавства України з урахуванням двосторонніх угод/договорів. На сьогодні двосторонні угоди/договори в галузі пенсійного законодавства між Україною та Узбекистаном не укладено.

Згідно із наданими документами проведено аналіз вищезазначеного звернення та встановлено наступне, що неможливо зарахувати до страхового стажу період роботи з 29.09.1995 по 1999 рік в Узбекистані згідно з трудовою книжкою від 01.11.1973, оскільки відсутня двостороння угода/договір.

Додатково повідомляємо, що в записі про звільнення в 1999 році невірно зазначена дата (не відповідає формату pppp.мм.дд).

Не погодившись із правомірністю мотивів відмови, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступних міркувань.

Згідно зі ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та Узбекистан (надалі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Частиною другою статті 4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що кожна зі Сторін визнає (без легалізації) дипломи, свідоцтва про освіту, відповідні документи про надання звання, розряду, кваліфікації та інші неодмінні для здійснення трудової діяльності документи і завірений, у встановленому на території Сторони виїзду порядку, їх переклад державною мовою Сторони працевлаштування або російською мовою. Трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Тож обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення" постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Зазначена вище постанова набрала чинності 02.12.2022.

Відтак, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно з Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Крім того, наявна в матеріалах справи трудова книжка позивача не може піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до страхового стажу.

Обрана відповідачем позиція суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на отримання пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Наведені відповідачем доводи та обґрунтування щодо відсутності правових підстав врахування запису трудової книжки від 01.11.1973 за період роботи в Республіці Узбекистан з 29.09.1995 по 01.12.1999 для перерахунку пенсії, суд відкидає, як необґрунтовані і такі, що не спростовують висновків суду у даній справі.

Щодо твердження відповідача про те, що в записі про звільнення у 1999 році невірно зазначена дата (не відповідає формату рррр.мм.дд.) суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеним нормам відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (надалі - Порядок №637), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 зазначеного Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберіганням, виготовленням, постачанням і обліком, регулюються, зокрема, Кодексом законів про працю України, постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників" (надалі - Постанова №301), Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110 (надалі - Інструкція №58).

Відповідно до п. 2.4 Інструкції, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Пунктом 2.6 Інструкції передбачено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Так, зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 від 01.11.1973 та його перекладу українською мовою суд з`ясував, що 1995.09.29 ОСОБА_1 прийнято на посаду машиніста по п`ятому розряду в компресорний цех Гулістанського ДБК, 07.06.1996 Гулістанський домобудівельний комбінат перейменовано в АТ "Сирдар`яміськбуд", 1999.1.XII звільнено із займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 99 ТК Республіки Узбекистан (а.с. 43-44).

Таким чином запис №30 містить вказівку на номер місяця у римській транскрипції "XII", а дата і місяць переставлені місцями.

Очевидним є те, що вказаний запис слід читати як 01 грудня 1999 року.

У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до п. 4 Постанови №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до її страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Відтак, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних правовідносин та усталеної судової практики, суд формулює висновок по суті спору, відповідно до якого позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення та ведення трудової книжки, а отже й не може бути обмежений у праві врахування до трудового (страхового) стажу періодів його роботи з 29.09.1995 по 01.11.1999.

Трудова книжка позивача містить необхідні, хоча й не точні, записи, які дозволяють підтвердити факт його роботи у спірний період, а відтак є достатнім підтвердженням щодо зайнятості останнього за відповідними посадами.

За таких обставин суд визнає рішення ГУПФ у Миколаївській області від 06.09.2023 №о/р 21 про відмову у перерахунку пенсії за віком протиправним, у зв`язку з чим таке підлягає скасуванню.

Обираючи належний спосіб захисту, суд погоджується з обраним позивачем способом відновлення порушеного права шляхом зобов`язання ГУПФ в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу період роботи з 29.09.1995 по 01.11.1999 в Узбекистані згідно з трудовою книжкою від 01.11.1973, у зв`язку з чим задовольняє такі позовні вимоги зокрема і позов у цілому.

Керуючись ч. 1 ст. 139 КАС України, приймаючи до уваги те, що при поданні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 1073,60 грн, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ в Миколаївській області, складає 100% сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.09.2023 №о/р НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до трудового (страхового) стажу період роботи з 29.09.1995 по 01.11.1999 в Узбекистані згідно з трудовою книжкою від 01.11.1973.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (; вул. Морехідна, буд. 1, м. Миколаїв, 54008).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун