Справа № 300/2165/23
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" листопада 2023 р. справа № 300/2165/23

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Богородчанської селищної ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною дію Богородчанської селищної ради в особі його структурного підрозділу управління "ЦНАП" щодо відмови у реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відповідача вчинити реєстрацію місця проживання малолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.03.2023 ОСОБА_1 як законний представник звернувся із заявою до Центру надання адміністративних послуг Богородчанської селищної ради із заявою про реєстрацію місця проживання неповнолітнього сина - ОСОБА_2 , за адресою свого місця реєстрації: АДРЕСА_1 . Проте, відповідачем відмовлено в реєстрації місця проживання дитини на підставі пункту 1 статті 12 ЗУ "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" та пункту 87 постанови КМУ від 07.02.2022 за № 265, в яких зазначено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації місця проживання у разі, якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке перебуває в іпотеці. Позивач вважає дії відповідача протиправними, а відмову у реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_2 такою, що призвела до дискримінації його права проживати разом із батьками.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.05.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.13).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.05.2023 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с.19).

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 12.06.2023, згідно змісту якого, представник відповідача щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що при зверненні ОСОБА_1 до управління "ЦНАП" Богородчанської селищної ради із вимогою реєстрації місця проживання його малолітнього сина було встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно накладено обтяження на задеклароване місце проживання позивача, а саме: квартиру АДРЕСА_2 . Згідно Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно квартира, яка задекларована позивачем, як місце його проживання, перебуває в іпотеці та на даний час обмеження не зняті. Представник відповідача зазначив, що згідно пункту 87 постанови КМУ від 07.02.2022 за № 265, орган реєстрації відмовляє в реєстрації місця проживання у разі, якщо в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке перебуває в іпотеці. Окрім того, представник відповідача вказав на те, що згідно положень частини 4 статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місце знаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Звернуто увагу суду на те, що місце реєстрації дружини позивача є м. Івано-Франківськ, відтак малолітня дитина може бути зареєстрована по місцю проживання мами. На підставі викладеного, просить суд відмовити в задоволенні позову (а.с.22-25).

19.06.2023 ОСОБА_1 через канцелярію суду подав відповідь на відзив (а.с.31-32).

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзиви на позов, та в сукупності письмові докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 02.03.2023 звернувся до Центру надання адміністративних послуг Богородчанської селищної ради із заявою про реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_2 за адресою свого місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

За результатами розгляду вказаної заяви, відповідач, згідно листа від 02.03.2023 за № 207/03-14, повідомив ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно вказана квартира перебуває в іпотеці (а.с.10).

Не погодившись з відмовою відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 2 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Згідно положень пункту 7 частини 1 статті 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Відповідно до частин 2, 6 статті 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

Реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

Суд зазначає, що статтею 9 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" визначено порядок реєстрації місця проживання (перебування) особи.

Так, у разі реєстрації місця проживання (перебування) особи під час особистого відвідування органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) подається заява про реєстрацію місця проживання (перебування) за формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України. Реєстрація місця проживання (перебування) особи, зміна її місця проживання (перебування) може бути здійснена за зверненням її законного представника або представника, що діє на підставі довіреності, посвідченої у встановленому законом порядку (далі - представник).

До заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються: 1) паспортний документ особи або довідка про звернення за захистом в Україні, або документ, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними; 2) свідоцтво про народження - для дітей віком до 14 років; 3) документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування) (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України); 4) документи, що посвідчують особу законного представника (представника); 5) документи, що підтверджують повноваження особи як законного представника (представника), крім випадків, якщо законними представниками дитини є її батьки чи один із батьків; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору; 7) військово-обліковий документ (для громадян України, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі відсутності документів, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника (співвласників) житла, уповноваженої особи житла.

У разі перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань для реєстрації місця проживання (перебування) подається письмова згода відповідного іпотекодержателя або довірчого власника.

В ході розгляду адміністративної справи судом встановлено, що під час розгляду заяви позивача про реєстрацію місця проживання його малолітнього сина ОСОБА_2 , працівником "ЦНАП" Богородчанської селищної ради виявлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис № 36633070 про іпотеку квартири АДРЕСА_2 .

Вказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на рухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 26-27).

Водночас, позивачем не заперечується, що житло у якому він зареєстрований на проживання перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки № 938 від 29.07.2005, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ "КБ "Надра".

В даному аспекті суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 1 статті 12 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації відмовляє у внесенні до реєстру територіальної громади інформації про задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) особи у разі, якщо у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування).

Також, підпунктом 1 пункту 87 постанови КМУ від 07.02.2022 "Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування)", орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли: у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про обтяження щодо житла, яке особа декларує або реєструє як місце проживання (перебування), що стосуються заборони декларування/реєстрації місця проживання (перебування) у такому житлі, або перебування житла в іпотеці, довірчій власності як способу забезпечення виконання зобов`язань (у разі відсутності письмової згоди відповідного іпотекодержателя або довірчого власника на декларування/реєстрацію місця проживання).

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання малолітнього сина ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В аспекті тверджень позивача щодо дискримінації прав неповнолітнього на проживання зі своїми батьками, суд зазначає таке.

Згідно положень частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 3 ЗУ " Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до пункту 12 статті 2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Водночас, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що місцем реєстрації дружини позивача є м. Івано-Франківськ, що також не заперечується ОСОБА_1 .

Відтак, враховуючи встановлені законодавчі обмеження щодо можливості реєстрації місця проживання особи у житлі, що перебуває в іпотеці, водночас, існуванні об`єктивної можливості зареєструвати неповнолітню дитину за місцем проживання матері, у суду відсутні передумови вважати, що існує будь-яка дискримінація її прав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів у повному об`ємі правомірність своїх дій.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, внаслідок чого, в задоволенні позову слід відмовити.

З огляду на висновок суду про відмову у задоволенні позову, підстав для розподілу судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України, суд не вбачає.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Богородчанської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).

Відповідач:

Богородчанська селищна рада (, вул. Шевченка, 69, смт. Богородчани, Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, 77701).

Суддя /підпис/ Панікар І.В.