Справа № 460/52267/22
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/52267/22 пров. № А/857/15307/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, в м. Львові, апеляційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія» на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року, ухвалене суддею Гресько О.Р. у м. Рівне, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у справі № 460/52267/22 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Державної установи «Городищенська виправна колонія» про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача податковий борг в сумі 389908,47 грн.

18 липня 2023 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Стягнув з Державної установи «Городищенська виправна колонія (№ 96)», податковий борг в сумі 389908,47 грн.

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач підставно звернувся з позовом про стягнення податкового боргу з відповідача, який виник внаслідок несплати відповідачем самостійно визначених позивачем та узгоджених податкових зобов`язань. Суд погодився із доводами позивача про те, що позивач дотримався порядку узгодження податкових зобов`язань.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що частина податкового боргу, який просить стягнути позивач, є безнадійною, оскільки, позивач пропустив строк звернення до суду із позовом про стягнення боргу, який виник у період з 30.03.2017 року по 01.01.2020 року.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що за відповідачем рахується податковий борг, який утворився внаслідок несплати самостійно визначених податкових зобов`язань, згідно із податковими деклараціями з податку на додану вартість за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік та визначених податковим органом, на підставі податкових повідомлень - рішень від 27.03.2019 року № , від 26.11.2018 року № , від 24.11.2022 року № , від 27.06.2022 року № , від 23.10.2021 року № , від 16.12.2020 року № .

Внаслідок несплати визначених у наведених вище податкових повідомленнях-рішеннях та податкових деклараціях податкових зобов`язань, у відповідача утворився податковий борг в сумі.

26.02.2002 року відповідач прийняв та надіслав позивачу податкову вимогу форми «Ю» № 14857-13. Цю вимогу відповідач отримав 26.06.2002 року.

У зв`язку із тим, що відповідач не сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання позивач звернувся із позовом про стягнення податкового боргу.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд встановив, що відповідач подав податкові декларації з податку на додану вартість за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік, 2022 рік, у яких визначив податкове зобов`язання з податку на додану вартість, яке не сплатив у вказаний вище строк.

Цю обставину відповідач не заперечує.

Згідно з п. п. 58.2, 58.3 ст. 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідач не заперечує тієї обставини, що визначені грошові зобов`язання у податкових повідомленнях-рішення від 27.03.2019 року № , від 26.11.2018 року № , від 24.11.2022 року № , від 27.06.2022 року № , від 23.10.2021 року № , від 16.12.2020 року № є узгодженими, які і тієї обставини, що відповідач їх не оскаржував в судовому чи адміністративному порядку.

Згідно з п. 14.1.175 ст.14 ПК України податковим боргом вважається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Отже, сума грошового зобов`язання 389908,47 грн є узгодженою і не сплаченою у встановлений ПК України строк.

Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків. Строк давності, визначений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу для стягнення податкового боргу, у такому випадку розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із пунктом 59.3-59.5 статті 59 ПК України, податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Апеляційний суд встановив те, що позивач надіслав відповідачу податкову вимогу від 11.06.2002 року № 2/415, яку відповідач отримав 26.06.2002 року. Податкова вимога виставлена на суму 1689,16 грн. Після надіслання цієї податкової вимоги податковий борг відповідача збільшився.

На основі наведеного, апеляційний суд вважає, що позивач мав правові підстави для звернення до суду із цим позовом, тому суд першої інстанції вірно його задовольнив.

Щодо строку звернення до суду з позовом, то апеляційний суд зазначає наступне.

Як зазначено вище, строк давності для стягнення податкового боргу, визначений пунктом 102.4 статті 102 ПУ України, у випадку, коли сума податкового боргу перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розпочинається не раніше дня виникнення податкового боргу у сумі, що перевищує сто вісімдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Пунктом 1 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжений відповідно до законодавства та триває по сьогодні.

Також, абзацом 11 пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (СOVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Постановою Кабінету міністрів України від 23 грудня 2022 року № 1423 дію карантину через СOVID-19 продовжено до 30 квітня 2023 року.

Отже, станом на дату подання адміністративного позову зупинено строки давності визначені нормами Податковим кодексом України, в тому числі і строк звернення до суду з позовом про стягнення податкового боргу, що визначений ст. 102 Податкового кодексу України.

Звідси слідує, що немає підстав вважати, що податковий борг, який виник у відповідача за період з 30.03.2017 року по 01.01.2020 року є безнадійним.

Отже, апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути податковий борг в сумі 389908,47 грн.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Городищенська виправна колонія» залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року в справі № 460/52267/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених статтею 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 22.11.2023 року