Справа № 420/12017/23
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12017/23

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.,

повний текст судового рішення

складено 06.09.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДМС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі відповідач, ГУ ДМС), в якому просив (з урахуванням уточненого позову від 12.06.2023 року):

- визнати протиправними дії ГУ ДМС України про відмову в листі від 21.03.2023 року в приведенні установчих даних громадянина Афганістану ОСОБА_1 відповідно з національним документом ІД картка: НОМЕР_1 виданим Ісламською Республікою Афганістан Міністерства внутрішніх справ Відділу з реєстрації та перепису населення, ім`я ОСОБА_2 , прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- скасувати відмову в листі від 21.03.2023 року Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області в приведенні установчих даних громадянина Афганістану ОСОБА_1 відповідно з національним документом ІД картка: НОМЕР_1 виданим Ісламською Республікою Афганістан Міністерства внутрішніх справ Відділу з реєстрації та перепису населення, ім`я ОСОБА_2 , прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області привести установчі дані громадянина Афганістану ОСОБА_1 відповідно з національним документом ІД картка: НОМЕР_1 виданим Ісламською Республікою Афганістан Міністерства внутрішніх справ Відділу з реєстрації та перепису населення, ім`я ОСОБА_2 , прізвище ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він у 2022 році звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою, в якій просив привести його установчі дані відповідно з національним документом ІД Картка: 438563, виданим Ісламською Республікою Афганістан Міністерства Внутрішніх Справ Відділу з реєстрації та перепису населення, ім?я - ОСОБА_2 , прізвище - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас листом від 21.03.2023 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви, що слугувало підставою звернення позивача до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України викладену у листі від 21.03.2023 року щодо приведення установчих даних ОСОБА_1 відповідно з національним документом ІД Картка: 438563, видана Ісламською Республікою Афганістан Міністерства Внутрішніх Справ Відділу з реєстрації та перепису населення.

Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області відповідно до ч.5 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» підготувати та направити до Державної міграційної служби України висновок та особову справи ОСОБА_1 для прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, відповідного рішення по заяві позивача від 19.01.2022 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 громадянин Афганістану, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Хост, за національністю пуштун, за віросповіданням іслам-суніт.

Вперше позивач звернувся за наданням міжнародного захисту 24.12.2007 року.

Рішенням Держкомнацрелігій України від 19.06.2008 року №524-08 позивачу відмовлено у наданні статусу біженця. Зазначене рішення позивач оскаржував в судовому порядку.

16.11.2012 року позивач повторно звернувся за наданням міжнародного захисту.

Рішенням Державної міграційної служби України №95-14 від 12.03.2014 року громадянин Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний біженцем, відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», як особа, яка має цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками політичних переконань та належності до певної соціальної групи.

02.12.2016 року ДМСУ прийнято рішення №624-16 про скасування рішення ДМС України від 12.03.2014 року №95-14 про визнання громадянина Афганістану ОСОБА_1 біженцем у зв`язку з повідомленням ним недостовірних відомостей, що стали підставою для визнання його біженцем.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 року по справі №815/3622/17 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення від 02.12.2016 року №624-16 та зобов`язання повернути посвідчення біженця.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.12.2017 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21.09.2017 року скасовано та ухвалено нову постанову. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України №624-16 від 02.12.2016 року про скасування рішення про визнання біженцем від 12.03.2014 року №95-14. Зобов`язано Державну міграційну службу України видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку посвідчення біженця та проїзний документ.

Постановою Верховного Суду від 19.02.2020 року скасовано рішення суду першої та апеляційної інстанцій та справу направлено на новий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

16.09.2020 року Одеський окружний адміністративного суд переглянув дану адміністративну справу, за результатами якої ухвалив рішення, яким відмовив ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Разом з тим, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 року по справі №815/3622/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 року скасовано.

Прийнято у справі нову постанову, якою визнано протиправним та скасовано рішення Державної міграційної служби України №624-16 від 02.12.2016 року про скасування рішення про визнання біженцем №95-14 від 12.03.2014 року.

Зобов`язано Державну міграційну службу України документувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у встановленому законом порядку посвідченням біженця та проїзним документом.

На виконання рішення суду позивача було документовано посвідченням біженця № НОМЕР_2 . При цьому у вказаному документі зазначено: прізвище ОСОБА_2 , ім`я ОСОБА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство Афганістан. Рішення про надання статусу біженця - №95-14 від 12.03.2014 року.

В подальшому позивачем було отримано витяг з Відділу реєстрації та перепису населення де його дані вказані наступні: імя ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ), прізвище ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 .

З огляду на вищевикладене, позивач 05.08.2021 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області з заявою, в якій просив змінити його дані в статусі біженця, вказавши ім`я ОСОБА_2 , прізвище ОСОБА_3 .

Листом від 07.09.2021 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви, та зауважив, що чинним законодавством не передбачено процедури внесення «змін» до установчих документів біженця. Також позивачу було зазначено, що його установчі дані було визначені на підставі наданого ним національного паспортного документа громадянина Афганістану серії НОМЕР_3 . При цьому наданий позивачем документ Відділу реєстрації та перепису населення містить відмінні установчі дані та не дозволяє ідентифікувати його особу.

В подальшому 12.10.2021 року позивач знову звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою, в якій просив прийняти рішення про виправлення неточностей в статусі біженця.

Листом від 18.11.2021 року відповідач відмовив позивачу у задоволенні його заяви та зауважив, що його установчі дані було визначено на підставі наданого ним національного паспортного документа громадянина Афганістану серії НОМЕР_3 . Крім того, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області зауважило, що рішення за заявою позивача приймається виключно Державною міграційною службою України та не входить до компетенції Головного управління.

19.01.2022 року позивач втретє звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою, в якій просив ініціювати процедуру внесення змін в його установчі документи на підставі наданих документів компетентних органів Афганістану.

Також, як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2022 року позивачем було пройдено співбесіду щодо вищезазначеного питання.

21.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив повідомити про рішення, прийняте по поданій ним заяві 19.01.2022 року.

Листом від 21.03.2023 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області повідомило позивача, що повідомлені ним в ході опитування установчі дані, які позивач вважає коректними та мають вигляд ОСОБА_3 (прізвище) ОСОБА_2 (ім`я), ОСОБА_3 (ім`я батька), ІНФОРМАЦІЯ_3 , латиницею: ОСОБА_7 , не відповідають установчим даним, записаним в наданій ним ID-картці серії НОМЕР_1 у вигляді: Мозафарі (прізвище) ОСОБА_2 (ім`я), ОСОБА_8 (ім`я батька), 1987 року народження (без числа та місяця), латиницею: ОСОБА_7 .

Також позивача запрошено для проведення додаткового опитування.

Не погодившись із зазначеними діями відповідача та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо відмови позивачу у приведенні його установчих даних відповідно до ІД картки: 438563, виданої Ісламською Республікою Афганістан Міністерства внутрішніх справ Відділу з реєстрації та перепису населення.

Колегія суддів при вирішенні даного спору виходить з наступного.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні врегульовано Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до п.15 ч.1 ст.1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» посвідчення біженця - паспортний документ, що посвідчує особу його власника та підтверджує факт визнання його біженцем в Україні і є дійсним для реалізації прав та виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.ч.4-5 ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника.

За результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У разі виявлення помилок або неточностей у відомостях про особу, внесених до рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, з письмовим висновком, приймає рішення про їх виправлення та здійснює обмін документів, виданих на підставі такого рішення.

Чинним законодавством не передбачено детального порядку розгляду заяв про виправлення помилок або неточностей у відомостях про особу, внесених до рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Відповідно до п.5.1-5.2 Розділу 5 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649 (надалі Правила №649), після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу), зокрема, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 20); формує особову справу заявника (пронумеровує всі документи, що долучені до справи, складає їх опис, прошиває справу).

Належним чином оформлена особова справа заявника разом з письмовим висновком територіального органу ДМС, доданими аудіофайлами співбесід (у разі наявності перекладача) повинна бути надіслана фельд`єгерським зв`язком до ДМС протягом трьох робочих днів з моменту затвердження письмового висновку територіальним органом ДМС, але не пізніше граничного строку розгляду заяви.

Відповідно до п.п.6.1-6.5 Розділу 6 Правил №649, у разі надходження до Державної міграційної служби України особової справи заявника та письмового висновку територіального органу ДМС протягом місяця здійснюються всебічне вивчення та оцінка всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У разі незгоди із мотивувальною частиною висновку територіального органу ДМС, який розглядав справу, або його пропозиціями Державна міграційна служба України із дотриманням положень підпункту «е» пункту 5.1 розділу цих Правил готує власний письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 22).

Зазначений висновок готується уповноваженою посадовою особою ДМС, яка вивчала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і здійснювала оцінку документів, що знаходяться в особовій справі заявника, погоджується керівником структурного підрозділу з питань біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та затверджується керівником самостійного структурного підрозділу ДМС, до завдань якого належить реалізація державної політики у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

За результатами здійснення заходів, передбачених пунктом 6.1 цього розділу, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку територіального органу ДМС, який розглядав заяву, ДМС приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту) (додаток 23). Строк прийняття зазначеного рішення може бути продовжено наказом ДМС, але не більш як до трьох місяців.

З аналізу вищенаведених норм законодавства, зокрема, ч.5 ст.10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та Правил №649 вбачається, що територіальний орган ДМС після отримання заяви позивача про внесення виправлень до його установчих даних, був зобов`язаний скласти висновок (позитивний чи негативний) та направити його разом із особовою справою позивача до ДМС України для прийняття відповідного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем листом від 21.03.2023 року фактично відмовлено позивачу у задоволенні його заяви, що не відповідає вищенаведеним нормам чинного законодавства.

Крім того, міграційним органом не було надано ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції жодного доказу того, що ним після проведення співбесіди з позивачем 19.01.2022 року на підставі його заяви від 19.01.2022 року було прийнято будь-яке інше рішення, окрім листа від 21.03.2023 року та таке рішення було направлено позивачу та отримано ним.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 листом від 21.03.2023 року у приведенні його установчих даних відповідно з національним документом ІД Картка: 438563, виданим Ісламською Республікою Афганістан Міністерства Внутрішніх Справ Відділу з реєстрації та перепису населення.

Крім того, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом захисту прав та інтересів позивача шляхом зобов`язання Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області відповідно до ч.5 статті 10 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» підготувати та направити до Державної міграційної служби України висновок та особову справи ОСОБА_1 для прийняття центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту відповідного рішення по заяві позивача від 19.01.2022 року.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає.

Згідно із ч.ч.1 - 3 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач оскаржує до суду відмову відповідача, яка була викладена у листі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 21.03.2023 року. При цьому, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 25.05.2023 року, тобто в межах строку визначеного КАС України.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДМС в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 вересня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька