Справа № 460/26149/23
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 листопада 2023 року м. Рівне №460/26149/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Пилипюк Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник Рищук В.В., відповідача: представник Кондратюк І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВідділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк"
визнання протиправною та скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

09.11.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору у ВП№52049008 від 30.10.2023.

Ухвалою від 13.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі №460/26149/23. Розгляд справи вирішено провести за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритому судовому засіданні 23.11.2023. Залучено в справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПАТ «Укрсиббанк».

Третя особа в засідання не прибула, що в силу вимог частини третьої статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у суді.

Згідно з позовною заявою та поясненнями представника позивача в судовому засіданні, вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що редакція Закону України «Про виконавче провадження» на час відкриття виконавчого провадження №52049008 з примусового виконання виконавчого листа №2-5776/2010, виданого 01.06.2011 Рівненським міським судом, визначала базу для обрахунку виконавчого збору, як 10% фактично стягнутої суми, а наразі визначає, як 10% суми, що підлягає примусовому стягненню. Оскільки закони не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, то стягнення з ОСОБА_1 за постановою про стягнення виконавчого збору у ВП№52049008 від 30.10.2023 виконавчого збору у розмірі 10% не фактичної стягнутої суми, а такої, що лише підлягає примусовому стягненню є протиправним заходом. На обґрунтування своєї позиції сторона позивача покликалася на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18 та постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.05.2021 у справі №640/32814/20.

Згідно з відзивом на позов та поясненнями представника в судовому засіданні, сторона відповідача позов не визнає. Суть заперечень зводиться до того, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №52049008 з примусового виконання виконавчого листа №2-5776/2010, виданого 01.06.2011 Рівненським міським судом. 30.10.2023 державним виконавцем винесено постанову про повернення даного виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Цього ж дня винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у цьому виконавчому провадженні. Зазначена постанова винесена у повній відповідності до ч.3 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстави для її скасування відсутні. На обґрунтування своєї позиції сторона відповідача покликалася на постанову Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №460/2478/19.

Дослідженням по справі письмових доказів, суд встановив таке.

29.08.2016 старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52049008 з примусового виконання виконавчого листа №2-5776/2010, виданого 01.06.2011 Рівненським міським судом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості по кредиту згідно договору про надання споживчого кредиту № 0 від 14.12.2007 та договору поруки №165708 від 14.12.2007 у розмірі 75954,60 USD, що за курсом НБУ станом на 20.04.2010 становить 602008,56 грн., неустойки за порушення своїх зобов`язань в розмірі 500 грн., пені за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 3791,27 грн. і витрат понесених на оплату державного мита в сумі 1700 грн. та витрат на ІТЗ в сумі 120 грн.

Матеріали виконавчого провадження свідчать, що в період з 29.08.2016 по 30.05.2022 виконавцем не вживалося жодних дій з виконання вказаного виконавчого документа. Надалі, суть вчинених дій полягала у направлені запитів для виявлення майна і коштів боржника, накладені і знятті арешту на кошти. Разом з тим, в межах виконавчого провадження №52049008 примусового виконання не відбулося, ні повного, ні часткового стягнення не здійснено.

24.05.2023 стягувач у зазначеному виконавчому провадженні подав заяву про повернення йому виконавчого документа на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 30.10.2023 виконавчий лист №2-5776/2010, виданий 01.06.2011 Рівненським міським судом Рівненської області, повернуто стягувачу.

30.10.2023 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП№52049008 від 30.10.2023, якою відповідно до ч.2 ст.27, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» стягнуто з боржника - ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 60811,98 грн.

Примусове виконання зазначеної постанови розпочато в межах виконавчого провадження №73175029, відкритого 30.10.2023.

За визначенням, наведеним у частині першій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 у чинній редакції, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Відповідно до частин другої-четвертої цієї статті, виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

А за правилами частини шостої цієї статті, у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

При цьому, зазначена редакція статті 27 Закону №1404-VIII почала діяти з 28.08.2018, з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» №2475-VIII від 03.07.2018.

У первісній редакції Закону №1404-VIII, частина друга статті 27 визначала, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

В той же час Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 набрав чинності з 05.10.2016.

На момент пред`явлення виконавчого листа №2-5776/2010, виданого 01.06.2011 Рівненським міським судом та на момент відкриття виконавчого провадження №52049008 з його примусового виконання, тобто на 29.08.2016, діяв Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (втратив чинність в повному обсязі 05.01.2017, у відповідних частинах 05.10.2016), який також по -іншому врегульовував питання стягнення виконавчого збору.

Так, за правилами статті 28 Закону №606-XIV, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10% суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

При цьому, за вимогами частини третьої цієї статті, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Дослідженням копії виконавчого листа №2-5776/2010, що зберігається в матеріалах виконавчого провадження №52049008, суд встановив, що цей виконавчий лист пред`являвся до виконання у 2011 році та був повернутий 30.12.2015. Будь-які докази винесення, чи невинесення постанови про стягнення виконавчого збору при поверненні виконавчого документа, відсутні.

Під час повторного пред`явлення даного виконавчого листа до виконання, 29.08.2016 старшим державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52049008, якою встановлено строк для добровільного виконання до 05.09.2016.

Докази добровільного виконання боржником відповідного виконавчого документа у визначений виконавцем строк відсутні.

Разом з тим, постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору у визначені статтею 28 Закону №606-XIV порядку та строки винесена не була.

В той же час, 05.10.2016 набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, за яким були встановлені нові правила стягнення виконавчого збору. За такими правилами, виконавчий збір стягувався державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі №1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Оскільки положення статті 27 Закону №1404-VIII (у його первісній редакції), зменшували відповідальність позивача як боржника у відповідному виконавчому провадженні у порівнянні з нормами статті 28 Закону №606-XIV (у відповідній редакції), так як передбачали, що розмір виконавчого збору обраховується як 10% від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню, то з урахуванням конституційної норми про зворотну дію правових актів у часі суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 60811,98 грн. (10 % від суми, що підлягала, а не була стягнута). При цьому, цей же конституційний принцип не дозволяє застосовувати норму статті 27 Закону №1404-VIII, в редакції Закону №2475-VIII від 03.07.2018, так як вона знову погіршує становище боржника у виконавчому провадженні.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 28.01.2021 у справі №420/769/19, від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, від 21.01.2021 у справі №640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 20.05.2021 у справі №640/32814/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №2540/3203/18.

З урахуванням наведеного а також того, що виконавчою службою фактично не було стягнуто з позивача коштів за виконавчим листом №2-5776/2010 від 01.06.2011, суд дійшов висновку, що постанова про стягнення виконавчого збору у ВП№52049008 від 30.10.2023 не відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а відтак підлягає до скасування в судовому порядку.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, як наслідок, їх задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №52049008 від 30.10.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Днем подання апеляційної скарги є день її надходження до відповідного суду. Строк подання апеляційної скарги не може бути поновлено. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 листопада 2023 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Замкова, буд. 22А, м.Рівне, Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007146)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Укрсиббанк" Адреса: вул.П.Полтави,1, м.Рівне, 33000.

Суддя Н.В. Друзенко