Справа № 340/5527/23
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Кропивницький Справа № 340/5527/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за позовною ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправної відмови, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з 13 квітня 2022 року по 29 червня 2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів через затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 27 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини через затримку виплати індексації грошового забезпечення за період 27 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року, відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів через затримку виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за період з 13 квітня 2022 року по 29 червня 2023 року через затримку виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки учаснику бойових дій за 2022 рік відповідно до ст.ст.1, 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 квітня 2022 року його було звільнено з поліції. При звільненні з ним не було проведено повного розрахунку, тому він звернувся до суду. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 року по справі №440/8648/22 його вимоги були задоволені частково. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2023 року по справі № 440/8648/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду від 05.12.2022 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні. Вказує, що 18 травня 2023 року звернувся до відповідача щодо виконання зазначеного рішення суду. На виконання судового рішення відповідачем 29 червня 2023 року на його картковий рахунок перераховано донараховану суму одноразової допомоги при звільненні, компенсацію за невикористану додаткову відпустку УБД, недоплачену індексацію грошового забезпечення в загальному розмірі 26604,27 грн. Але при цьому відповідачем не було нараховано та сплачено компенсацію втрати частини доходів через затримку остаточного розрахунку при звільненні з поліції, що й стало приводом для звернення до суду.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи (а.с.21-22).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі (а.с.48-53), оскільки позов не містить жодних розрахунків щодо грошової суми, яка має бути предметом спору. Додатково зазначив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/8648/22 відповідачем 27.06.2023 року здійснено розрахунок з позивачем шляхом перерахування на його рахунок грошових коштів у сумі 27 009,41 грн. При цьому посилався, що відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Водночас, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Крім того, відповідач зазначив, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст.117 КЗпП України, є компенсація працівникові майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Вважає, що компенсації підлягають лише нараховані, але не виплачені грошові доходи, які не мають разового характеру. Нарахування та виплату позивачу недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні, невиплаченої суми індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки УБД було здійснено відповідачем на підставі рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2022 року у справі №440/8648/22 (набрало законної сили 17.05.2023 року) та носить не періодичний характер, а разовий і не підпадає під визначення доходів, передбачених Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, за порушення строків яких сплачується компенсація.

Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12 квітня 2022 року наказом №742 о/с Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) з посади старшого інспектора групи озброєння батальйону патрульної поліції в м. Кременчук з виплатою грошової компенсації за 11 діб невикористаної частини чергової оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у календарному році (а.с.10).

Не погоджуючись з правомірністю дій відповідача щодо виплати в повному обсязі належних при звільненні сум, позивач звернуся до суду з позовом до Полтавського окружного адміністративного суду, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі;

- стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 17664,65 грн. з врахуванням грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, який утримується з донарахованої суми одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06 січня 2005 року № 17);

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 27 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 27 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року;

- визнати протиправною відмову відповідача у нарахуванні та виплаті позивачу грошової компенсації за 14 невикористані календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу грошову компенсацію за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 у справі №440/8648/22 вирішено: адміністративний позов задовольнити частково;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 27 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену суму індексації грошового забезпечення за період з 27 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року;

- визнати протиправною відмову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за 14 невикористаних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік;

- в іншій частині позовних вимог відмовити.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2023 у справі №440/8648/22 постановлено:

- апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення;

- апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

- рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі №440/8648/22 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 недоплаченої частини одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 17664,65 грн. з врахуванням грошової компенсації в розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, який утримується з донарахованої суми одноразової грошової допомоги при звільненні згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06 січня 2005 року № 17);

- прийняти в цій частині постанову, якою визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні у зменшеному розмірі;

- зобов`язати Департаменту патрульної поліції Національної поліції України здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми;

- в іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 по справі №440/8648/22 залишити без змін.

19.05.2023 року на службову електронну адресу Департаменту патрульної поліції надійшла заява ОСОБА_1 з вимогами виконати судове рішення по справі №440/8648/22, надіслати розрахунки донарахованих сум одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення, нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні та видати наказ про призначення службового розслідування, для встановлення винних осіб та їх притягнення до дисциплінарної відповідальності за фактом не нарахування та не виплати належних сум одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану додаткову відпустку УБД, індексації грошового забезпечення, встановленим судовим рішенням, що набрало законної сили, що не заперечується сторонами у справі.

14.06.2023 за вих. № Р-6083/41/5/05-2023 на адресу ОСОБА_1 . Департаментом патрульної поліції направлено відповідь про розгляд вказаної заяви, в якій, зокрема повідомлено заявника, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/8648/22 буде виконано після надходження фінансування за КЕКВ 2800, а виплата середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні вказаним рішенням не передбачена (а.с.15).

29.06.2023 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду по справі №440/8648/22 відповідачем 27.06.2023 проведено розрахунок з позивачем шляхом перерахування на його рахунок грошових коштів у сумі 26604,27 грн. (а.с.9, 46).

Вважаючи протиправною відмову відповідача у невиплаті середнього заробітку та бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати компенсації втрати частини доходів через затримку остаточного розрахунку при звільненні з поліції, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Згідно з частинами 1, 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799, затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Відповідно до пункту 3 розділу І Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

При цьому, суд зауважує, що на час розгляду справи у вказані статті Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 № 2352-IX (чинний з 19.07.2022) були внесені зміни та відповідно: Стаття 116: При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України: У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 у справі № 440/8648/22 вирішено, з урахуванням постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2023 у справі № 440/8648/22, встановлено що відповідачем при звільненні не виплачено позивачу:

- індексацію грошового забезпечення за період з 27 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року;

- грошову компенсацію за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік;

- одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням індексації грошового забезпечення, враховуючи раніше виплачені суми.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, зазначені вище обставини встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, а тому не підлягають додатковому встановленню та доказуванню.

Зазначені, виплати здійснені лише 29.06.2023 (а.с.9, 46).

Позивач звернувся до суду з даним позовом вважаючи, що відповідачем в порушення статті 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" не виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, чим допущено протиправну бездіяльність.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. №159 (далі - Порядок №159).

Згідно зі статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ (в редакції на час виникнення правовідносин) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата, грошове забезпечення та інші).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема індексації грошового забезпечення). Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159) відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року у справі №9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

З огляду на викладене, індексація входила до складу грошового забезпечення позивача та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до чинного законодавства.

Статтею 3 Закону №2050-ІІІ визначено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до п. 4 Порядку № 159 (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно з ч.4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до положень статті 6 Закону №2050-ІІІ компенсацію виплачують за рахунок: коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету.

У рішеннях Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 та від 23.03.2002 № 5-рп/2002 суд зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності громадян, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань, тощо, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Крім того, суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі Тимошенко проти України (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту законності, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

Використане у статті 3 Закону №2050-III формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону №2050-III, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року №21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі №810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17, від 27 квітня 2020 року у справі №803/1314/17, 23 лютого 2021 року №803/1423/17.

Суд, враховуючи наявність факту невчасної виплати позивачу суми індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік, зазначає, що позивач має право на компенсацію втрати частини доходів.

При цьому позивач просить виплатити йому як компенсацію втрати частини доходів так і середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач вже виплатив позивачу після його звільнення індексацію грошового забезпечення, грошову компенсацію за 14 невикористаних календарних днів щорічної додаткової оплачуваної відпустки УБД за 2022 рік, а також одноразову грошову допомогу при звільненні, на виконання рішення суду, а тому суд вважає справедливим включити компенсацію втрати частини доходів до середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, та окремо не виокремлювати вказані суми. До того ж, суд зазначає, що середній заробіток за невчасний розрахунок при звільненні і є свого роду компенсаторною виплатою.

Так суд зазначає, що КЗпП України покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

На виконання рішення суду в адміністративній справі №440/8648/22 грошова компенсація нарахована та виплачена позивачу 29.06.2023 року, тобто поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Отже, позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з дня звільнення по день фактичного розрахунку, але з врахуванням вимог ст.117 КЗпП України.

Суд враховує, що період затримки розрахунку при звільненні потрібно розраховувати з дня, наступного за днем, коли роботодавець мав здійснити розрахунок з працівником, до дня фактичного проведення такого розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, період затримки розрахунку при звільненні позивача розраховується з 13.04.2022 по 28.06.2023 та складає 442 календарних дня, але не більше шести місяців (183 дні).

Враховуючи зміст довідки відповідача, відповідно до якої розмір місячного грошового забезпечення позивача складає 12791,88 грн., середньоденна сума грошового забезпечення на день звільнення останнього становить 433,62 грн. (а.с.43).

Отже, розмір середнього заробітку позивача, розрахований за правилами Порядку №100, за період з 13.04.2022 по 28.06.2023 становить 191660,04 грн. (433,62 грн. х 442), що в 7,2 разів перевищує суму грошової компенсації (26604,27 грн.), невиплатою якої у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Суд враховує, що статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладається обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплативши всі суми, що йому належать, а у разі невиконання такого обов`язку виникає відповідальність передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника під час його звільнення, зокрема захист права працівника на своєчасну оплату праці за виконану роботу. При цьому відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України спрямоване на компенсацію працівнику майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16. Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Тому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин. На думку Великої Палати Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Крім того, у вказаній вище постанові зазначено, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № № 6-113цс16 у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: -розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

По своїй суті правовідносин, з урахуванням того, що станом на час виникнення правовідносин, відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежувалась в часі та не залежала від простроченої заборгованості, тому з урахуванням раніше встановлених та описаних судом обставин, відповідальність відповідача є непропорційною наслідкам його бездіяльності.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Так, застосовуючи у даній справі критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до відомості про грошове забезпечення за квітень 2022 при звільненні ОСОБА_1 нараховано та виплачено: грошове забезпечення в сумі 117622,45 грн., а також враховуючи виплати за рішенням суду №440/8648/22: суму компенсації за невикористану відпустку у 2022 році, суму індексації грошового забезпечення за період з 27 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року, одноразової грошової допомоги 26604,27 грн., загальна сума виплат, належних позивачеві при звільненні, становить 144226,72 грн.

Таким чином, невиплачені позивачу під час звільнення кошти 26604,27 грн. становлять 18,45% від суми виплат, належних позивачеві при звільненні.

Визначаючи у цій справі розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, суд враховує розмір та істотність частки цих сум порівняно із загальним розміром сум, належних до виплати при звільненні та сумою середнього заробітку, розрахованого за період затримки (прострочення) виплати сум компенсації.

На підставі викладеного, та враховуючи правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 30.11.2020 у справі №480/3105/19 (провадження №К/9901/5696/20), суд дійшов висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивачу виплат, може вважатися виплата у розмірі 26604,27 грн., яка є рівноцінною сумі виплат, несплатою яких у визначений законодавством строк позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Зважаючи на викладене підлягає задоволенню позов в частині визнання протиправної відмови Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у нарахуванні та виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу середній заробіток за неповний розрахунок при звільненні, то суд вважає, що належним способом захисту позову у цій частині буде стягнення вказаної вище суми на користь позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати сторонами не понесені.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ) про визнання протиправної відмови, бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Департаменту патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 26604,27 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА