Справа № 320/35056/23
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

24 листопада 2023 року м. Київ № 320/35056/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панова Г.В., розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1

до Верховного Суду Касаційного цивільного суду

про визнання протиправною та скасування ухвали Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 15.05.2023,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до голови Верховного Суду Касаційного цивільного суду, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Верховного Суду Касаційного цивільного суду щодо розгляду за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 12.12.2022 у справі № 755/11824/17 з підстав неоднаково застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права;

- скасувати ухвалу Верховного Суду від 15.05.2023 «У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ЖКП , за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвал Верховного Суду від 12.12.22 та 24.02.23 відмовити»;

- прийняти нове рішення, яким вирішити заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 12.12.22 у справі № 755/11824/17 з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих же самих норм процесуального права;

- стягнути з Верховного Суду Касаційного цивільного суду матеріальну шкоду у розмірі 9700 грн і моральну шкоду у розмірі 9700 грн, спричинені внаслідок бездіяльності Верховного Суду щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 12.12.22 у справі № 755/11824/17 з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права.

У силу положень пункту 4 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського райсуду від 01.07.2020 задоволено позов ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. До примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» призначено суму 9732.26 грн., в т.ч.: заборгованості за ЖКП-7048.80 грн.; 185.81 грн.-3% річних за прострочення зобов`язання; 897.65 грн.-індекс інфляції і суд.витрати-1600 грн.

Ухвалою Дніпровського райсуду від 20.12.21 «В задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського райсуду від 01.07.20 у зв`язку з нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ЖКП-відмовити». Постановою Київського апеляційного суду від 04.10.22 «Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дніпровського районного суду від 20.12.21 залишено без змін». Ухвалою Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 12.12.22 «Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду від 20.12.21 та постанову Київського апеляційного суду від 04.10.22 у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в цивільній справі за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ЖКП».

Позивач зазначила, що 21.02.23 вона звернулася до Верховного Суду Касаційного цивільного суду із заявою «Про перегляд ухвали Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 12.12.22 у справі №755/11824/17 з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права». Ухвалою Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 24.02.2023 «Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 12.12.22 у цивільній справі №755/11824/17.

Разом з тим, позивач пояснила, що 01.05.23 повторно звернулася до Верховного Суду Касаційного цивільного суду із заявою «Про перегляд ухвали Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 12.12.22 у справі №755/11824/17 з під став неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права». Заявою зазначено різні за змістом судові рішення, що постановлені в аналогічних справах:

Ухвала Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 12.12.22 у справі №755/11824/17 провадження № 61-12063ск22 «Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського райсуду від 20.12.21 та постанову Київського апеляційного суду від 04.10.22 у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами в цивільній справі за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ЖКП» /утримання будинку і прибудинкової території/.

Ухвала Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 23.07.20 у справі №521/12812/18 провадження № 61-9240ск20 «Відкрити касаційне провадження у вказаній справі. Витребувати із Малинівського райсуду м.Одеси цивільну справу № 521/12812/18 за позовом ОСББ «Філатова,92» до ОСОБА1 про стяг нення коштів» /заборгованості за утримання багатоквартирного будинку/.

Додатково позивач звертала увагу, що заявою від 01.05.23 зазначено,- ухвала Верховного Суду від 12.12.22 у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського суду від 20.12.21 та постанову Київського апеляційного суду від 04.10.22 у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у цивільній справі за по зовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ЖКП підлягає перегляду з підстав не однакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права. 31.05.23 ОСОБА_1 отримала ухвалу Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 15 травня 2023 року «У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ЖКП, за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвал Верховного Суду від 12.12.22 та 24.02.23 відмовити. Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику».

Ухвалу від 15.05.23 мотивовано, що за своїм змістом заява ОСОБА_1 фактично є касаційною скаргою на ухвали Верховного Суду від 12.12.22 та 24.02.23.У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав. Згідно із ст.25 ЦПКУ Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій. Виходячи з принципу інстанційності судової системи та остаточності судових рішень суду касаційної інстанції, ухвали Верховного Суду не входять до переліку тих судових рішень, що підлягають касаційному оскарженню.

Крім того, позивач звертала увагу суду, що відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.394 ЦПКУ суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо ка саційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. Оскільки, ухвали Вер ховного Суду від 12.12.22 та 24.02.23 не входять до переліку судових рішень, які є предметом оскар ження у касаційному порядку, тому у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 на ухвали Верхо вного Суду від 12.12.22 та 24.02.23 слід відмовити з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.394 ЦПКУ. Мотивування ухвали Верховного Суду від 15.05.23 є доказом, -ухвалу від 15.05.23 підроблено,- складено у справі, якої не існує в природі, -із касаційною скаргою на ухвали Верховного Суду від 12.12.22 та 24.02.23до Верховного Суду ОСОБА_1 не зверталась. Ухвалу Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 15.05.23 підроблено з метою перешкодити скасу ванню рішення Дніпровського райсуду від 01.07.20.

Отже на думку позивача ухвала Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 15.05.23 є доказом, - заява ОСОБА_1 «Про пе регляд ухвали Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 12.12.22 у справі № 755/11824/17 з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуаль ного права» Верховним Судом не розглядалась. Ухвала Верховного Суду від 15.05.23 є дока зом протизаконної і протиправної бездіяльності Верховного Суду щодо розгляду справи за заявою ОСОБА_1 «Про перегляд ухвали Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 12.12.22 у справі №755/11824/17з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права».

Перевіряючи питання підсудності даної справи адміністративному суду, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно з пунктом 2 ч.1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Як убачається з п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до вимог ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю;12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в ч. 2 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме справи: 1) що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; 2) що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства; 3) про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом; 4) щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) громадського об`єднання, саморегулівної організації віднесені до його (її) внутрішньої діяльності або виключної компетенції, крім справ у спорах, визначених п. 9, 10 ч. 1 цієї статті.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п. 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій, і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Сторонами у межах даної справи є ОСОБА_1 та Касаційний цивільний суд Верховного Суду.

Предметом спору є вимоги позивача, зокрема про скасування ухвали Верховного Суду від 15.05.2023 «У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ЖКП , за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвал Верховного Суду від 12.12.22 та 24.02.23 відмовити» та прийняття нового рішення, яким вирішити заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 12.12.22 у справі № 755/11824/17 з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих же самих норм процесуального права

Отже, предметом розгляду даної справи є надання оцінки діям Верховного Суду під час прийняття ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у відповідній справі, тобто надання правової оцінки процесуальним діям суду.

Суд звертає увагу на те, що суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Такі спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Тобто дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами.

У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №489/5045/18, оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій. Вчинення (невчинення) суддею (судом) процесуальних дій під час розгляду конкретної справи, а також ухвалені у ній рішення можуть бути оскаржені до суду вищої інстанції у порядку, передбаченому процесуальним законом для тієї справи, під час розгляду якої вони відповідно були вчинені (мали бути вчинені) чи ухвалені."

У пункті 22 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду від 20.05.2013 № 8 "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" вказано, що дії суду (судді), вчинені при виконанні ним своїх обов`язків щодо здійснення правосуддя (самостійного виду державної діяльності, яка здійснюється шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі адміністративних, цивільних, кримінальних та інших справ), є не управлінськими, а процесуальними, і оскаржуються у порядку, визначеному процесуальними законами. У порядку адміністративного судочинства можуть бути оскаржені акти, дії або бездіяльність посадових і службових осіб судів, що належать до сфери управлінської діяльності.

При цьому суд зазначає, що на законодавчому рівні відсутнє визначення поняття управлінська діяльність суду, тому розмежовуючи правовідносини, які виникли у зв`язку з процесуальною діяльністю суду щодо здійснення правосуддя та управлінською діяльністю суду, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 124 Конституції України, прийнятої на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Під правосуддям слід розуміти самостійний вид державної діяльності, яку здійснюють органи судової влади - суди - шляхом розгляду і вирішення у судових засіданнях в особливій, встановленій законом, процесуальній формі цивільних, кримінальних, адміністративних та інших справ.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Відповідно до статті 5 Закону України Про судоустрій і статус суддів правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Частиною третьою статті 17 Закону України Про судоустрій і статус суддів обумовлено, що систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд.

Приписами частин першої, другої статті 36 Закону України Про судоустрій і статус суддів унормовано, що Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Верховний Суд, зокрема здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції, а у випадках, визначених процесуальним законом, - як суд першої або апеляційної інстанції, в порядку, встановленому процесуальним законом.

Суд зауважує, що позивач у спірних правовідносинах оскаржує не дії, рішення чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, які пов`язані з реалізацією публічно-владних управлінських функцій, а процесуальну дію вчинену в рамках процесуального законодавства та яка пов`язана зі здійсненням судом провадження по справі.

Наведене правове регулювання дає підстави для висновку, що дана справа не є публічно-правовим спором і не підпадає під визначення адміністративної справи, яке наведене у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України. Юрисдикція адміністративних судів, встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, на цей спір також не поширюється.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо відмови у відкритті провадження у цій справі.

Відповідно до положень частини 6 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.02.2019 по справі № 9901/798/18 вказала, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а тому суд першої інстанції правомірно не роз`яснив позивачу, до суду якої юрисдикції він має звертатися з таким позовом.

Таку правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

Суд звертає увагу на те, що у цій справі поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» щодо заявлених позивачем вимог слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду, а тому зазначені вище вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

Керуючись статтями 19, 170, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду Касаційного цивільного суду про визнання протиправною та скасування ухвали Верховного Суду Касаційного цивільного суду від 15.05.2023 .

2. Копію ухвали разом з матеріалами заяви надіслати заявнику.

.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Панова Г. В.