Справа № 595/1989/23
Суддя: Содомора Р. О.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 595/1989/23
Провадження № 2-а/595/60/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2023

м. Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області

В складі

головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Присташ П.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови від 14.10.2023 серії ЕАТ № 7941472 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3 КУпАП.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 14 жовтня 2023 року поліцейським відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАТ № 7941472, згідно якої накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 1190 грн., згідно ч. 1 ст. 121-3 КУпАП. В постанові зазначено, що 14.10.2023 він керував транспортним засобом у якого не був освітлений задній номерний знак чим порушив пункт 2.9 в Правил дорожнього руху. Вважає дану постанову незаконною і необгрунтованою, оскільки 14 жовтня 2023 року він був зупинений працівниками поліції, оскільки в нього не працювала підсвітка заднього номерного знаку. Він повідомив працівника поліції про те, що перед початком руху перевірив справність всіх зовнішніх освітлювальних приладів, в тому числі і ламп освітлення номерного знаку. Конструкцією автомобіля не передбачено повідомлення водія про непрацююче освітлення номерного знаку, тому він не міг передбачити, що під час руху виникне технічна несправність ламп освітлення заднього номерного знаку, та не міг це виявити під час руху, також повідомив, що можливою причиною даної несправності міг бути запобіжник який перегорів під час руху. Також повідомив, що може усунути дану несправність на місці, оскільки потрібна лампа освітлення номерного знаку була у нього, однак поліцейський його пояснення до уваги не взяв та виніс оскаржувану постанову, наклавши адміністративне стягнення. Крім того, при розгляді справи інспектор позбавив його гарантованих механізмів захисту: не повідомив про час та місце розгляду справи, про особу, яка буде розглядати справу, не роз`яснив права та обов`язки, як особи, яку притягають до адміністративної відповідальності, на надав можливість користуватися юридичною допомогою адвоката, не ознайомив з доказами вчинення ним правопорушення. Крім того, просить стягнути з відповідача сплачений ним судовий збір та витрати на правову допомогу.

02 листопада 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позов, згідно якого Головне управління Національної поліції в Тернопільській області позов заперечує, зазначає, що 14.10.2023 позивач керував транспортним засобом «Kia Optima» д.н.з. НОМЕР_1 , у якого номерний знак неосвітлений, що унеможливлювало роздивитися його символи, чим порушив п.2.9 ПДР України. Поліцейським СПП ВП №2 (м.Бучач) ГУНП в Тернопільській області Гуцул С.С. було виявлено дане порушення правил дорожнього руху та винесено постанову на позивача серії ЕАТ №7941482 від 14.10.2023 за ч.1 ст.121-3 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 1190 грн. Також, вказує, що до матеріалів справи долучено відеоматеріали на диску DVD-R. Просить у задоволенні позову відмовити через його безпідставність.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить суд розглядати справу у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву просить суд розглядати справу у його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази та враховуючи норми чинного законодавства, прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до постанови серії ЕАТ № 7941482 від 14.10.2023, ОСОБА_1 15.10.2023 о 19:17 в м.Бучач, вул.Галицька,8, керував транспортним засобом у якого не був освітлений задній номерний знак у темну пору доби, чим порушив п.2.9.вПДР України, та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП, за що його притягнуто до відповідальності у виді штрафу в дохід держави у розмірі 1190 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктом 1.9. ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Як встановлено, п. 2.9 «в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Згідно ч.1 ст.121-3 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадку керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.

Згідно зі ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як пояснив ОСОБА_1 , перед початком руху транспортного засобу перевіряв належність роботи зовнішнього освітлення транспортного засобу, у тому числі і заднього номерного знаку, усе працювало, номерний знак освітлювався. Він припускає, що під час руху, одна із лампочок стала несправною або згорів запобіжник, проте передбачити цього вон не міг, як і спрогнозувати що запобіжник може згоріти.

На підтвердження вчинення інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення відповідачем надано суду відеозаписи з місця вчинення правопорушення, з яких вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , оскільки у керованому ним автомобілі не працювала підсвітка номерного знаку. Оглянувши номерний знак разом з працівниками поліції,ОСОБА_1 погодився, що, дійсно, підсвідка не працює, проте пояснив, що перед початком руху він перевіряв світлові прилади та все працювало. Крім того, пояснив, що усуне пошкодження та просив не накладати стягнення, оскільки його вина відсутня. Крім того, з даного відеозапису слідує, що працівник поліції, не перейшовши до розгляд справи, після оголошення ОСОБА_1 порушення ним ПДР, а саме, що такий керував т/з, в якого не працює підсвітка заднього номерного знаку, оголошує що за таке порушення ОСОБА_1 матиме штраф 1190 грн.

Суд звертає увагу, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17.

Слід також зауважити, що аналіз наданих ОСОБА_1 пояснень, які містяться у позовній заяві, повністю узгоджується з його поясненнями, які він надавав працівникам поліції під час зупинки транспортного засобу, яким він керував та які зафіксовані на відеозаписі, долученому до матеріалів справи відповідачем.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, саме на відповідача покладено обов`язок доказування правомірності складення оскаржуваної постанови.

Оскільки представником ГУНП в Тернопільській області не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача та наявності умислу в його діях, суд приходить до висновку про неправомірність винесення оскаржуваної постанови.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Наявність обставин, яким обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

У відповідності до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач задокументував правопорушення та виніс оскаржувану постанову таким чином, що унеможливлює встановлення судом об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні, не спростував доводів позивача, про відсутність факту порушення ним правил дорожнього руху, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена «поза розумним сумнівом», а тому суд приходить до переконання, що позов є підставним, відтак постанова серії ЕАТ № 7941472 від 14.10.2023 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 1190 грн, винесена поліцейським ВП №2 (м. Бучач) РВП ГУНП в Тернопільській області Гуцул С.С. підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача сплаченого судового збору в сумі 536,80 грн. та 3500 грн. витрат на правову допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 п.1 ч.3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. ч. 2 - 7 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд враховує складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року по справі № 61-3416св18.

З наданих позивачем доказів вбачається, що витрати, понесені ним на правову допомогу складають 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень, що підтверджується ордером серії ВО №1053571 про надання правничої (правової) допомоги адвокатом ОСОБА_2 від 25 жовтня 2023 року; Договором про надання юридичної (правничої) допомоги представництва інтересів та ведення справ в суді №46 від 18 жовтня 2023 року, укладеним між адвокатом Ковалівським Б.В. та Лучкою А.Ю.; актом прийому-передачі наданих правничих послуг до Додаткової угоди №1 від 18 жовтня 2023 року, відповідно до якого встановлено фіксовану вартість правничих послуг в суді першої інстанції в розмірі 3500 грн., зазначено, що адвокатом понесено наступні прямі витрати у вказаній справі: подання позовної заяви, подання позовної заяви до суду, вивчення судової практики, надання консультацій з правових питань та моніторинг руху справи; підготовку до розгляду у суді першої інстанції цивільної справи за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, дослідивши зазначені документи в контексті норм ч.ч.4,5 ст. 134 КАС України, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, суд дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити, і з відповідача ГУНП в Тернопільській області стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 536,80 грн. та суму сплачених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Керуючись ст.19,61 Конституції України, ст.ст.9,121-3,245,247,251,279,280,283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст.2,5,9,72-77,122,139,159,242,244-246,257, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про скасування постанови про адміністративне - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАТ № 7941472, винесену 14.10.2023, якою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121-3 КУпАП, і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп. судового збору, та 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у десяти денний строк з дня проголошення рішення суду.

Суддя: Р. О. Содомора