Справа № 280/8823/23
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Справа № 280/8823/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд.158-б, м. Запоріжжя, 69057; )

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 03.08.2023 №40 щодо відмови в призначенні пенсії позивачу та зобов`язати відповідача призначити пенсію позивачу з 27.07.2023 відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зарахувати до її страхового стажу роботи періоди, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.01.1981;

- стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2023 відкрито провадження у справі №280/8823/23, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику сторін.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області до участі у справі в якості співвідповідача.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№46765 від 23.10.2023). Зокрема зазначено, що 27.07.2023 позивач звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV). Рішенням відповідача від 03.08.2023 № 40 їй було відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку із відсутністю 30 років страхового стажу. При цьому оскаржуваним рішенням повідомлено, що до страхового стажу роботи ОСОБА_1 не враховано стаж роботи, який зазначений в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.02.1981, оскільки на титульній сторінці відсутня повна дата народження, що не відповідає положенню Інструкції про порядок ведення трудових книжок. Зауважено, що аналіз частини другої статті 36 Закону №1058-IV вказує на те, що особа яка має право на пенсію по втраті годувальника повинна бути пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, без умови наявності в неї стажу роботи визначеного цією статтею. Разом із тим зазначено, що позивач не є уповноваженою особою за заповнення трудових книжок та не може нести відповідальність за недоліки її заповнення, а відтак страховий стаж роботи, який зазначений в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.02.1981 безумовно повинен бути врахований відповідачем. Вважаючи рішення відповідача протиправним та таким, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заперечення відповідача проти позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№49510 від 08.11.2023), в якому зокрема зазначено, що позивач 27.07.2023 звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника (за померлого чоловіка ОСОБА_2 ) відповідно до статті 36 Закону №1058-IV. Розглянувши заяву та надані документи відповідачем було винесено рішення №40 від 03.08.2023 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача страхового стажу у кількості 30 років. Зауважено, що в даному випадку необхідною умовою, окрім досягнення встановленого віку (60 років), є наявність страхового стажу, визначеного у кількості 30 років. Додатково вказано, що при розгляді зави позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів було встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 0 років 3 місяці 27 днів, при цьому до страхового стажу заявниці не зараховано трудову книжку НОМЕР_2 від 28.02.1981, оскільки на титульній сторінці відсутня повна дата народження, що не відповідає положенню Інструкції про порядок ведення трудових книжок. З огляду на вищевикладене вказано, що рішення №40 від 03.08.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії, через відсутність у неї необхідного страхового стажу є правомірним та таким, що прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому скасуванню не підлгає.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданим Мар`їнським РВ ГУДМС України в Донецькій області. Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8-10).

ОСОБА_1 перебувала в шлюбі із ОСОБА_2 з 26.04.2021 та по день смерті чоловіка, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.15).

Відповідно до свідоцтва про смерть від 27.04.2023 серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.27).

На момент смерті ОСОБА_2 перебував на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримував пенсію за віком, як інвалід ІІІ групи (трудове каліцтво), відповідно до Закону №1058-IV, що підтверджується, зокрема, копією пенсійного посвідчення серії НОМЕР_6 від 18.02.2014 (а.с.16).

27.07.2023 позивач звернулась до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у разі втрати годувальника чоловіка ОСОБА_2 , відповідно до статті 36 Закону №1058-IV(а.с.65).

Відповідно до пункту 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058-IV, затвердженого постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (надалі - Порядок № 22-1) засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення/перерахунок пенсії у разі втрати годувальника, а саме Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішенням відповідача №40 від 03.08.2023 позивачу відмовлено у призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону 1058-IV у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Разом з тим, позивачу роз`яснено, що за доданими документами до її страхового стажу не зараховано трудову книжку НОМЕР_2 від 28.02.1981, оскільки на титульній сторінці відсутня повна дата народження, що не відповідає положенню Інструкції про порядок ведення трудових книжок (а.с.12).

Позивач не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника та незарахуванням до страхового стажу періоду її роботи, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.02.1981, звернулась з даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону 1058-IV цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Положеннями статті 9 Закону №1058 передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Отже, зазначеною нормою визначені умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, за яких пенсія у зв`язку з втратою годувальника - пенсіонера, призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, що були на його утриманні, при цьому, незалежно від тривалості страхового стажу непрацездатного члена сім`ї померлого годувальника.

Згідно з частиною 2 статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

В частині 3 статті 36 Закону № 1058-IV визначено, що до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно з частиною першою статті 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із ч.2ст.36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченогост.26 цього Закону- довічно.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що необхідною умовою для призначення особі пенсії у зв`язку з втратою годувальника або переведення на такий вид пенсії є встановлення факту непрацездатності такої особи.

Статтею 36 Закону №1058-IV визначено поняття непрацездатної особи. Так, непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні та до яких, зокрема, відносяться чоловік або дружина померлого годувальника, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV.

Оскільки ОСОБА_1 , як дружина померлого годувальника, на час звернення до відповідача із заявою від 27.07.2023 про призначення пенсії у зв`язку втратою годувальника досягла віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, то у розумінні приписів пункту 1 частини другої статті 36 Закону №1058-ІV вона є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника (її чоловіка), а тому має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Посилання відповідача щодо відсутності у позивача достатнього страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону №1058-ІV, покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення від 03.08.2023 №40 про відмову у призначені пенсії, суд вважає помилковим, оскільки положення статті 36 цього Закону, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язують право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця.

Водночас суд звертає увагу, що таке поняття, як «страховий стаж» є обов`язковою умовою стосовно годувальника, який помер, що закріплено у статті 36 Закону №1058-IV.

Факт наявності у померлого годувальника - чоловіка, ОСОБА_3 , достатнього (більше 15 років) страхового стажу підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Отже, оскільки положення статті 36 Закону №1058, яким визначено умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не пов`язують право на такий вид пенсії з наявністю певного страхового стажу утриманця, рішення відповідача від 03.08.2023 №40 про відмову позивачу в призначенні пенсії в разі втрати годувальника з підстав відсутності у неї права на пенсію через недостатність страхового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу періоди роботи зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.02.1981, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, статті 62 Закону України №1788-XII та пункту 1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Слід зазначити, що станом на час оформлення трудової книжки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР №162 від 20.06.1974 (далі - Інструкція №162), відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 якої, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з пунктом 2.3 Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - в день звільнення мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Пунктом 4.1 Інструкції №162 визначено, що при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні положення закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58).

За приписами пункту 1.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 1.2 Інструкції № 58 передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

За приписами пункту 2.6 Інструкції №58 якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З огляду на вищенаведені законодавчі приписи суд зауважує, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

В обґрунтування відсутності підстав для врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи зазначених у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.02.1981 відповідачем вказано, що на титульній сторінці вказано не повну дату народження позивача.

Суд зазначає, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії. Кім того, відповідач, відмовивши позивачу у призначенні пенсії, допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача.

Враховуючи те, що усі відомості трудової книжки позивача є чіткими, зрозумілими, читабельними, не містять виправлень та/або неточностей, наявні необхідні печатки на записах, суд дійшов висновку про відсутність підстави для не зарахування усіх періодів роботи позивача до її страхового стажу.

Також суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.

Крім того суд зазначає, що відсутність на титульній сторінці трудової книжки повної дати народження позивача не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивача на пенсійне забезпечення.

Такий висновок в повній мірі узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеному в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, згідно із яким відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Окрім того, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а.

За наведених вище обставин суд доходить висновку, що періоди роботи ОСОБА_1 , зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.02.1981 мають бути зараховані до страхового стажу останньої.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем у оскаржуваному рішенні від 03.08.2023 №40, а позивачем у прохальній частині позовної заяви невірно зазначено дату заповнення трудової книжки 28.01.1981, замість вірної 28.02.1981.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 45 Закону №1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Оскільки позивач із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника звернулася 27.07.2023, тобто в межах дванадцятимісячного строку з дня смерті годувальника ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), тому пенсія у зв`язку із втратою годувальника має бути призначена їй з дня, що настає за днем смерті годувальника, а саме з 27.04.2023.

За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 03.08.2023 №40 про відмову позивачу в призначенні пенсії в разі втрати годувальника та зобов`язання відповідача призначити з 27.04.2023 ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до її страхового стажу роботи періоди, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.02.1981.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 858,88грн., що підтверджується квитанц3ією про сплату №3888-5929-7037-5343 від 22.10.2023 (а.с.5).

За таких обставин, судовий збір у розмірі 858,88грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як суб`єкта владних повноважень яким прийнято оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд.158-б, м. Запоріжжя, 69057; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд.158-б, м. Запоріжжя, 69057; ) від 03.08.2023 №40 про відмову ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд.158-б, м. Запоріжжя, 69057; ) призначити з 27.04.2023 ОСОБА_1 АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до її страхового стажу роботи періоди, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 28.02.1981.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд.158-б, м. Запоріжжя, 69057; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 858,88грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 23.11.2023.

Суддя І.В.Садовий