Справа № 280/5766/23
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Справа № 280/5766/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-А, м. Чернігів, 14005), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в запорізькій області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 20.06.2023 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з 12.06.2023.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що із спірного рішення відповідача вбачається, що він заперечує право позивача на призначення дострокової пенсії за віком з огляду на те, що ним «не дотримано вимог ст. 49 Закону №5067». Зазначає, що позивача звільнено 17.06.2022, а виплату допомоги по безробіттю розпочато 02.08.2022. Однак така відмова у призначенні пенсії є надуманою, необґрунтованою, суперечить чинному законодавству та не узгоджується із встановленими судом в іншій справі (№280/271/23) фактичними обставинами, за наявності яких Закон пов`язує його право на призначення пенсії. Також, підтверджений Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області страховий стаж позивача складає 35 років, а не як вказує у спірному рішенні відповідач - 22 роки 2 місяці та 35 днів. Просить суд задовольнити позов.

Ухвалою від 27.07.2023 у справі відкрите спрощене позовне провадження, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі третя особа, ГУ ПФУ в Запорізькій області). Судове засідання призначено без виклику сторін (у письмовому провадженні).

16.08.2023, через систему «Електронний суд», від третьої особи надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 20.06.2023 №59 позивачу було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком згідно п. 6 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 в зв`язку з недотриманням вимог статті 49 Закону №5067 та відсутності необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 22 роки 2 місяців 5 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дописана дата заповнення трудової книжки, а також дата про прийняття та наказ про прийняття на перше місце роботи записано іншим чорнилом. Також, згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 позивач звільнений 17.06.2022, а виплата допомоги по безробіттю розпочато 02.08.2022. Отже, на думку третьої особи, у ГУ ПФУ в Чернігівській області були відсутні підстави призначення дострокової пенсії.

Ухвала «ВІДКРИТТЯ СПРОЩЕНОГО ПРОВАДЖЕННЯ в адмін. справі» від 27.07.2023 по справі №280/5766/23 була надіслана та доставлена до електронного кабінету відповідача - 27.07.2023 о 09:57, що підтверджується відповідною довідкою.

Таким чином, ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі вручено відповідачеві 27.07.2023.

Станом на час розгляду справи, відзив від ГУ ПФУ в Чернігівській області до суду не надходив.

Частиною 6 ст.162 КАС України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням зазначеної норми суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Позивач звільнений 17.06.2022 з посади директора ТОВ «ВЕЖА 1063» відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією,

13.07.2022 позивач звернувся до Запорізького міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, що встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/271/23, яке набрало законної сили.

Наказом від 08.08.2022 № НТ220808 позивачу надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі з урахуванням страхового стажу, відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 02.08.2022 на 466 календарних днів.

23.11.2022 позивач звертався до Запорізького міського центру зайнятості із заявою, у якій просив видати клопотання на достроковий вихід на пенсію, проте у видачі такого клопотання йому було відмовлено.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2023 по справі №280/271/23 було зобов`язано Запорізький міський центр зайнятості видати ОСОБА_1 клопотання до ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо призначення пенсії відповідно до положень п. 6 частини першої ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішення набрало законної сили 09.06.2023.

На виконання рішення суду, Запорізька філія Запорізького обласного центру зайнятості видала позивачу клопотання на достроковий вихід на пенсію від 09.06.2023 №К23001.

12.06.2023 позивач звернувся за призначенням дострокової пенсії за віком до пенсійного органу.

Рішенням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 20.06.2023 №59 позивачу було відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком згідно п. 6 ч. 1 ст. 115 Закону №1058 в зв`язку з недотриманням вимог статті 49 Закону №5067 та відсутності необхідного страхового стажу, а саме:

Страховий стаж особи становить 22 роки 2 місяців 5 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дописана дата заповнення трудової книжки, а також дата про прийняття та наказ про прийняття на перше місце роботи записано іншим чорнилом.

Для зарахування до страхового стажу періодів роботи відповідно до трудової книжки необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію з першого місця роботи.

Періоди роботи з 01.09.2000 зараховується відповідно до Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Згідно з записами трудової книжки НОМЕР_1 заявник звільнений 17.06.2022, а виплата допомоги по безробіттю розпочато 02.08.2022.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Конституції України).

Пенсійні правовідносини регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-ІV), який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.115 Закону №1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають: особи, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, яким на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, за умови їх реєстрації у державній службі зайнятості та відсутності підходящої для них роботи, якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 цього Закону.

Позивачу відмовили у призначенні дострокової пенсії за віком з підстав:

відсутності необхідного страхового стажу (22 роки 2 місяців 5 днів, замість необхідних 35 років);

недотриманням вимог статті 49 Закону України «Про зайнятість населення» (реєстрації пізніше 30 календарних днів з дати звільнення у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції).

Щодо недотриманням позивачем вимог статті 49 Закону України «Про зайнятість населення».

Відповідно до ч.1 ст. 49 Закону України «Про зайнятість населення» особам, трудовий договір з якими розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у зв`язку із змінами в організації виробництва та праці, у тому числі з ліквідацією, реорганізацією, банкрутством, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників, яким на день звільнення залишилося не більше ніж півтора року до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за умови їх реєстрації протягом 30 календарних днів з дати звільнення у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, та відсутності протягом семи календарних днів підходящої для них роботи, гарантується право на достроковий вихід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони мають страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як встановлено рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2023 по справі №280/271/23, та про що зазначалось вище, позивач був звільнений 17.06.2022 з посади директора ТОВ «ВЕЖА 1063» відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією. 13.07.2022 позивач звернувся до Запорізького міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. Тобто позивач зареєструвався у територіальному органі центру зайнятості протягом 30 календарних днів з дати звільнення.

Суд зазначає, що п.6 ч.1 ст.115 Закону №1058-ІV та ч.1 ст. 49 Закону України «Про зайнятість населення» містять посилання саме на строк (період) протягом якого особа повинна зареєструватись в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а не на дату початку виплати допомоги по безробіттю.

Тому посилання відповідача саме на дату початку виплати допомоги по безробіттю, як підставу для відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, є хибним та необґрунтованим.

Щодо відсутності у позивача необхідного страхового стажу.

Зі спірного рішення вбачається, що висновок щодо відсутності у позивача необхідного страхового зумовлений тим, що відповідачем не зараховано період роботи позивача до 01.09.2000, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки дописана дата заповнення трудової книжки, а також дата про прийняття та наказ про прийняття на перше місце роботи записано іншим чорнилом.

З огляду на це, суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року затверджено Інструкцією Про порядок ведення трудових книжок працівників, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі Інструкція №58)

Пунктом 1.1 Інструкції №58 також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно з пунктом 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Аналогічна за змістом норма містилась у п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка була затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 №162, яка діяла в Україні станом на дату заповнення трудової книжки позивача 23.07.1981.

Згідно статті 62 Закону України №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» та підпункту 4 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а та від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а.

Відповідачем не врахований страховий стаж позивача до 01.09.2000 за трудовою книжкою НОМЕР_1 , проте не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи стосовно якої її оформлено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці та їх належне оформлення законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе не вчинення такого запису або його неналежне оформлення не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судому постановах від 02 лютого 2018 року у справі №677/277/17, від 26 червня 2019 року у справі №423/3762/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №683/737/17, від 09 серпня 2019 у справі №654/890/17, від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

При цьому суд звертає увагу на те, що можлива дописка дати заповнення трудової книжки, а також те, що дата про прийняття та наказ про прийняття на перше місце роботи записано іншим чорнилом, не впливає на факт роботи позивача у спірний період та отримання ним загального трудового стажу.

Наведенні відповідачем у спірному рішенні обґрунтування не є підставами для неврахування трудового (страхового) стажу позивача за трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки його вини в цьому нема.

Доказів того, що позивач вносив недостовірні відомості до трудових книжок відповідачами не надано.

Більш того, на підтвердження свого трудового стажу до 01.09.2000 позивачем надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №196 від 28.06.2023 та від 26.06.2023 №1.2-46/03.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17, від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а, від 23 жовтня 2019 року у справі №263/3783/17, від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 20 січня 2021 року у справі №588/647/17, від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22 та інших.

Додатково слід зазначити, що відповідно до повідомлення ГУ ПФУ в Запорізькій області №83 від 12.08.2022, станом на 03.08.2022 страховий стаж позивача складав 35 років.

Більш того, в рішенні Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2023 по справі №280/271/23 зазначено, що «суд приходить до висновку, що оскільки 17.06.2022 позивача було звільнено з роботи (за 1,5 роки до досягнення пенсійного віку) на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - у зв`язку з ліквідацією підприємства, і позивач зареєструвався у Запорізькому міському центрі зайнятості який не знайшов йому підходящої роботи, та має підтверджений органом Пенсійного фонду України страховий стаж 35 років, то відповідно п. 6 ст. 115 Закону 1058 Закону , позивач набув право на дострокову пенсію за віком».

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom №44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany №71916/01, №71917/01 та №10260/02).

Також, суд вважає за потрібне наголосити, що на сьогодні у праві існують три основні стандарти доказування (standards of proof): «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence), «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence) та «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

У справах, де суб`єкт владних повноважень доводить правомірність своїх рішень щодо відмови фізичній особі у реалізації її права на соціальний захист, гарантованого, зокрема, статтею 46 Конституції України, за загальним правилом, повинні відповідати критерію «поза розумним сумнівом».

Це, зокрема, зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України».

Також, аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2019 року у справі №822/863/16, від 21 листопада 2019 року у справі №826/5857/16, від 11 лютого 2020 року у справі №816/502/16, від 16 червня 2020 року у справі №756/6984/16-а та від 18 листопада 2022 року у справі №560/3734/22.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач відзив до суду не надав, доводи позивача не спростував, правомірність свого рішення належними та допустимими доказами не довів.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасувати рішення та зобов`язати відповідача призначити йому пенсію за віком є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню.

З приводу дати призначення пенсії.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією. З заявою про призначення пенсії позивач звернувся 12.06.2023, отже з цього дня йому і слід призначити пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Судовий збір, сплачений позивачем, стягується відповідно до вимог ст. 139 КАС України на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, а саме ГУ ПФУ в Чернігівській області.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, буд. 83-А, м. Чернігів, 14005), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Пенсійного фонду України в запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69057), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 20.06.2023 №59 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - з 12.06.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «23» листопада 2023 року.

Суддя Р.В. Кисіль