Справа № 400/8953/23
Суддя: Біоносенко В. В.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 р. № 400/8953/23
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. за участю секретаря судового засідання Дидіної А.О. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
доВідділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті, вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,54056,
провизнання протиправною та скасування постанови від 30.06.23 № ПШ 018187,
ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державній службі України з безпеки на транспорті, з вимогами визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ018187 від 30.06.2023, винесену відповідачем про стягнення з позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що не є суб`єктом правопорушення, за яке його притягли до адміністративно-господарської відповідальності, оскільки він не був автомобільним перевізником 09.03.2023 VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 , а є лише власником зазначеного автомобіля. 25.10.2021 цей автомобіль за договором оренди був переданий ТОВ «Агро-спец-техніка». Саме вказане товариство зазначене у товарно-транспортній накладної, як автомобільний перевізник 09.03.2023, але відповідач притягував до відповідальності саме позивача, який є лише власником транспортного засобу.

Відповідач позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити. Свою позицію аргументував тим, що Актом проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт від 09.03.23 встановлено відсутність у водія позивача щоденного реєстраційного листка режиму праці та відпочинку. Про розгляд справи позивача було повідомлено своєчасно, але він не прибув на її розгляд. Позивачем ні під час перевірки транспортного засобу, ні під час розгляду справи не було надано доказів щодо транспортний засіб було передано у користування іншій особі.

В судових засіданнях представники позивача та відповідача підтвердили власні позиції, викладені у процесуальних заявах по суті справи. Представник позивача додатково надав суду докази реальності передачі транспортного засобу в оренду ТОВ «Агро-спец-техніка»: акт передачі, рахунки на сплату за договором оренди, податкові накладі, та платіжні інструкції про сплату ТОВ «Агро-спец-техніка» на користь ФОП ОСОБА_2 за користування автомобілем VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 .

Суд розглянув справу 20.11.2023 у відкритому судовому засіданні за участю сторін. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, повний текст підписано 21.11.2023.

Дослідив матеріали справи, вислухав представників сторін, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 15.02.2021. Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є роздрібна торгівля пальним, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, надання в оренду вантажних автомобілів.

Окрім іншого, ОСОБА_1 володіє вантажним автомобілем VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 .

21.10.2021 ФОП ОСОБА_1 уклав договір оренди №1/10 з ТОВ «Агро-спец-техніка» на строкове платне користування автомобілем VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 .

25.10.2021 сторонами за договором було складено Акт приймання -передачі майна за цим договором.

09.03.2023 працівники Відділу державного нагляду (контроля) в Полтавській області на підставі направлень, проводили рейдову перевірки на території Полтавській області.

Під час рейдової перевірки, був перевірений автомобіль VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який перевозів вантаж конденсату газового на підставі товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів №000510 від 09.03.2023.

За результатами перевірки автомобіля VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 , працівниками відповідача складено Акт №252261, яким зафіксовано порушення передбачене ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених ст.48 Закону,: без оформлення щоденного реєстраційного листа режиму праці та відпочинку.

07.06.2023 Відділом державного нагляду (контролю) в Миколаївській області направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 запрошення на розгляд справи за актом №252261 на 09.03.2023.

Зазначене запрошення ОСОБА_1 отримав 14.06.2023.

30.06.2023 Відділ державного нагляду (контролю) в Миколаївській області розглянув Акт №252261, та виніс Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ018187, визначено, що ФОП ОСОБА_1 допущено перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме щоденного реєстраційного листка режиму праці та відпочинку за 09.03.2023 водія ОСОБА_3 транспортного засобу VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 , та стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 гривень.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Відповідно до п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Мінтрансу від 07.06.2010 № 340, автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Відповідно до п.3.3 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Мінтрансу №385 від 24.06.2010, водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР , або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Разом з тим, відповідно ст.60 Закону, до відповідальності притягуються саме автомобільний перевізник.

Автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами (ст.1 Закону).

У цьому випадку, позивач категорично заперечує той факт, що він був перевізником 09.03.2023, та повинен нести відповідальність за недотримання водієм вимог Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.

І суд вимушений погодитися з цією позицію позивача.

По-перше, навіть в товарно-транспортній накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) №000510 від 09.03.2023 зазначено, що перевізником є ТОВ «Агро-спец-техніка».

По-друге, позивачем надано договір оренди про передачу вантажного автомобіля VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 ТОВ «Агро-спец-техніка», а також повний пакет документів, що підтверджують виконання цього договору оренди: рахунки на сплати, платіжні інструкції про перерахунок коштів з боку ТОВ «Агро-спец-техніка» на користь позивача за оренду цього автомобіля, а також податкові накладні зареєстровані контролюючим органом в ЄРПН. Сукупність цих документів, свідчить про реальність цього договору оренди, та виключають сумніви щодо його удаваності, штучності укладення з метою ухилення від відповідальності.

По-трете, позивачем надано документи: наказ №21-к від 31.10.2022 та корінець направлення до Державної служби зайнятості про прийняття на роботу до ТОВ «Агро-спец-техніка» водієм автотранспортного засобу ОСОБА_3 , саме тієї особи, яка керувала 09.03.2023 автомобілем VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 під час виявлення працівниками відповідача правопорушення у сфері автомобільного транспорту.

Відповідачем обраний позивач як суб`єкта відповідальності виключно з тих підстав, що він є власником транспортного засобу, водія якого припустився правопорушення.

Але, у законодавстві щодо правопорушень у сфері автомобільного транспорту відсутня презумпція винуватості власника транспортного засобу, як наприклад за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами (ст.14-1 КУАП).

Посилання відповідача у відзиві на судову практику, щодо необхідності оформлення тимчасового реєстраційного талону, зокрема постанову Верховного Суду від 20.12.2018 у справі №804/8740/16 не є релятивними у цьому випадку.

У постанові №804/8740/16 йшла мова про правомірність застосування штрафу до перевізника за відсутність у нього реєстраційних документів на транспортний засіб.

А у цьому випадку йде мова про право власника передати право керування іншій особі. Заборона на передачу в користування транспортного засобу без оформлення тимчасового реєстраційного талону, законодавством не передбачена.

Більш того, необхідно розуміти, що тимчасовий реєстраційний талон на право керування транспортним засобам, відповідно до п.6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, це передбачений законодавством станом на 2010 рік, один із документів, який міг посвідчити право керування особою транспортним засобом.

Але, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» від 05.07.2011 №3565-VI, ст.16 Закону України «Про дорожній рух» була змінена, та виключений обов`язок водія мати документи, що підтверджують право на керування транспортним засобом. Водій зобов`язаний мати лише реєстраційний документ на транспортний засіб.

Аналогічним чином з 2011 року змінені Правила дорожнього руху, оскільки виключена вимога про необхідність мати свідоцтво про право спільної власності на цей транспортний засіб або реєстраційний чи інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження таким транспортним засобом.

Тобто, у позивача з 2011 року не має обов`язку для передачі транспортного засобу іншій особі, оформлювати тимчасовій реєстраційний талон на право керування транспортним засобам відповідно до п.6.3 Інструкції.

Враховуюче викладене суд дійшов висновку, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 09.03.2023 не був автомобільним перевізником, під час перевезення нафтопродуктів вантажним автомобілем VOLVO FH12 р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , та не може нести відповідальності за допущенні цим водієм порушення вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позов належить задовольнити у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцієї від 19.07.2023 №0.0..1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2684 грн підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також, представником позивача заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 гривень та надані докази: договір від 19.07.2023 року №1 про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Носов О.М., ордер та свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 Договору клієнт сплачує гонорар у розмірі 3000 грн за надання професійної правничої допомоги по оскарженню в судовому порядкку постанови про застосування адміністративного-господарського штрафу №ПШ 018187 від 30.06.2023. Оплата гонорару проводиться на протязі тридцяти днів після ухвалення рішення суду за результатами оскарження постанови.

Частиною 2 ст. 134 КАС України передбачено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

Положеннями ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічні правові позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року по справі № 826/841/17 та від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Досліджуючи надані позивачем документи, судом встановлено, що договором чітко встановлено загальну суму гонорару в розмірі 3000 грн за послугу з оскарження постанови по цій справі. Також, договором встановлено, що оплата гонорару здійснюється після ухвалення рішення.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст. 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 3000,00 грн є цілком розумною та співмірною, виходячи з предмету розгляду даної справи, виконаних послуг.

Наведений вище п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України передбачає включення до розміру судових витрат суму гонорару, що підлягає сплаті в майбутньому. В даному випадку сплата гонорару після ухвалення рішення по справи за результатами оскарження спірної постанови прямо встановлено договором.

Таким чином, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,545) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті №ПШ 018187 від 30.06.2023 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) в Миколаївській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Космонавтів, 61,Миколаїв,545) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 5684 (п`ять шістсот вісімдесят чотири) гривень.

4. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя В. В. Біоносенко

Рішення складено в повному обсязі 23.11.2023