Справа № 644/1708/23
Суддя: Новіченко Н. В.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 644/1708/23
Провадження № 2-а/643/21/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі відповідач), в якому просить суд визнати дії відповідача незаконними та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАС № 6712331 від 21.03.2023, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що жодних вимог Правил дорожнього руху він не порушував, працівник поліції всупереч вимог ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» не проінформував позивача про конкретну причину зупинки, а відтак вимога працівника поліції пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом була незаконною. Також позивач посилається на те, що він не був обізнаний про наявність судового рішення, яким його позбавлено права керування транспортними засобами, у зв`язку з чим у його діях відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що:

-позивач керував транспортним засобом і був зупинений працівниками поліції на блокпосту, розташованому на 541 кілометрі автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський Чугуївського району Харківської області відповідно до вимог п. 7 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1456 від 29.12.2021, а тому його доводи про незаконність зупинки та перевірки документів є безпідставними;

-09.06.2022 року відносно позивача було складено протокол серії ААБ № 103195 від 09.06.2022 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто про цей факт йому було достеменно відомо. За змісту постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 552/2555/22, якою позивача позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, у свою чергу, зобов`язаний направити копію цієї постанови позивачу. Таким чином, твердження позивача про те, що він не знав про наявність судового рішення про позбавлення його права керування транспортними засобами є непереконливими, оскільки всі судові рішення перебувають у вільному доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень, і позивач мав змогу з ними ознайомитися.

У судове засідання 21.11.2023 року позивач та його представник не з`явилися, при цьому представником позивача подано клопотання про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача у судове засідання 21.11.2023 року не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії № ЕАС № 6712331 від 21.03.2023, інспектором Чугуївського районного управління поліції Головного управління поліції в Харківській області капітаном поліції Мандриком Б.М. позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 20 400, 00 грн.

Суть правопорушення полягає в тому, що позивач 21.03.2023 року керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 541 кілометрі автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський Чугуївського району Харківської області, будучи позбавленим права керування транспортними засобами рішенням Київського районного суду м. Полтави, чим порушив п. 2.1а Правил дорожнього руху (далі ПДР).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ст. 213 КУпАП унормовано, що справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, згідно Конституції та Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський, під час виконання своїх службових обов`язків, зобов`язаний діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законами України, зокрема, КУпАП, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема, на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Виходячи з приписів п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Частина 1 ст. 251 КУпАП України визначає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, системний аналіз положень КУпАП дає підстави для висновку, що якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

В силу положень п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п. 1.3. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 ПДР).

Відповідно до приписів п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з пп. «а» п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Частина 4 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

При цьому, суб`єктивною стороною вказаного правопорушення є вина у формі прямого умислу.

У даному випадку, підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності стало те, що 21.03.2023 року позивач керував транспортним засобом «Volkswagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 541 кілометрі автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський Чугуївського району Харківської області, будучи позбавленим права керування транспортними засобами рішенням Київського районного суду м. Полтави, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР.

Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 552/2555/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/108841269) позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000, 00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що позивач на розгляд справи повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом за відсутності належним чином повідомленої особи, якщо від неї не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи. Враховуючи, те що ніяких клопотань на адресу суду про відкладення розгляду справи не надходило, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності позивача.

Отже, станом на момент зупинення працівниками поліції транспортного засобу позивача (21.03.2023 року), останній був позбавлений права керування транспортним засобом.

Разом з цим, будь-яких доказів на підтвердження того, що позивач станом на 21.03.2023 року був обізнаний про зміст постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 552/2555/22 матеріали справи не містять.

За таких обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд дійшов висновку, що оспорюване правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, перебуває у причинному зв`язку з правом позивача бути обізнаним та отримати копію постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 552/2555/22.

Обізнаність про факт винесення того чи іншого рішення в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, для позивача є підставою обрання певної поведінки щодо керування транспортним засобом та розуміння наслідків такого.

Проте доказів поінформованості позивача про позбавлення його права керування транспортними засобами відповідачем всупереч вимог ст. 77 КАС України суду надано не було, що свідчить про недоведеність наявності умислу позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Матеріали справи не містять жодних доказів вручення позивачу копії постанови Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у № 552/2555/22, а посилання у ній на належне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи та оприлюднення цієї постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень не доводить обізнаність позивача про ухвалення такої постанови станом на момент винесення спірної постанови про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим доводи відповідача в цій частині суд вважає безпідставними та до уваги не приймає.

При цьому, відповідачем не надано жодних відомостей про те, що посвідчення водія у позивача було вилучено і йому був виданий тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом.

Більш того, судом встановлено, що позивачем оскаржено постанову Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 до апеляційної інстанції після складання у відношенні нього постанови за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Так, постановою Полтавського апеляційного суду від 06.09.2023 поновлено позивачу строк на оскарження постанови судді Київського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2023 року у справі № 552/2555/22. Зі змісту цієї постанови вбачається, що в обґрунтування поданого клопотання позивач зазначає, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута без його участі, а апеляційну скаргу подано відразу після отримання копії оскаржуваного рішення. Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання, суд дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню, оскільки викладені причини пропуску строку на апеляційне оскарження судового рішення є поважними та підтверджуються відповідними доказами.

Іншою постановою Полтавського апеляційного суду від 06.09.2023 постанову Київського районного суду м. Полтави від 08.02.2023 у справі № 552/2555/22 залишено без змін.

Відсутність будь-якого доказу обізнаності позивача про накладення на нього стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами не дає можливості встановити наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Вищевказані висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постановах Другого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2023 у справі № 551/104/22, від 05.04.2023 у справі № 529/1098/22, від 27.06.2023 у справі № 953/6082/22, від 09.08.2023 у справі № 546/327/23, Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі № 572/704/23 та ін.

При цьому, суд враховує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, виходячи з положень КУпАП, не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення.Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 у справі № 712/12830/16-а.

Також суд зазначає, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, зокрема суб`єктивної сторони у формі прямого умислу, і, як наслідок, правомірності оскаржуваної постанови.

Одночасно суд зазначає, що посилання позивача на те, що він не здійснив жодного порушення ПДР, внаслідок чого зупинка його транспортного засобу, а також вимога про пред`явлення документів, в тому числі, посвідчення водія на право керування транспортним засобом, була незаконною, суд вважає необґрунтованими, адже відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17, право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За наведених обставин суд вважає, що підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 6712331 від 21.03.2023 року, на підставі якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, та закриття провадження у справі.

Щодо вимоги позивача про визнання дій відповідача незаконними, суд зазначає, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 4 ст. 126 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, дії працівника поліції щодо виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та складання постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі такого виявлення передбачені Кодексом України про адміністративні правопорушення, Законом України «Про Національну поліцію», що має наслідком прийняття відповідної постанови у справі про адміністративне правопорушення, тому самі по собі дії щодо складення постанови у справі про адміністративне правопорушення не можуть бути визнані протиправними.

Крім того, такий спосіб захисту не віднесений до вичерпного переліку спеціальних способів захисту в подібних категоріях справ, який наведено у ч. 3 ст. 286 КАС України. Достатнім та ефективним способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови, у зв`язку із чим у задоволенні вимоги про визнання незаконними дії відповідача слід відмовити.

При цьому, суд вважає, що визнання незаконними дій відповідача в даному випадку не являється окремою позовною вимогою, оскільки фактично позовною вимогою є скасування оскаржуваної постанови.

Суд, виходячи з положень ч. 3 ст. 286 КАС України, вважає, що належним та достатнім способом захисту прав позивача в даному випадку є скасування оскаржуваної постанови.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог позивача про визнання незаконними дій відповідача.

Розподіл судових витрат здійснюється судом відповідно до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 72, 77, 242-246, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити частково.

2. Скасувати постанову серії ЕАС № 6712331 від 21.03.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

3. Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

6. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

8. Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області (; м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13).

Повне рішення складено 21.11.2023 року.

Суддя Н.В. Новіченко