Справа № 420/25691/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/25691/23

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту ухвали суду 1 інстанції:

29.09.2023 року;

Головуючий в 1 інстанції: Хурса О.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяни Сергіївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, Товариства з додатковою відповідальністю «Одеський завод будівельно-обробних машин» про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

визнати протиправною постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 25.08.2023 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шевченко Тетяною Сергіївною на виконання виконавчого листа №1519/2-1157/11 від 17.01.2023 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з боку ОСОБА_1 шляхом знесення, демонтування самочинно побудованих та реконструйованих ОСОБА_1 нежилих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

скасувати постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження від 25.08.2023 року, винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Шевченко Тетяною Сергіївною на виконання виконавчого листа №1519/2-1157/11 від 17.01.2023 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою з боку ОСОБА_1 шляхом знесення, демонтування самочинно побудованих та реконструйованих ОСОБА_1 нежилих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2019 року по справі №1519/2-1157/11 зобов`язано ОСОБА_1 привести до попереднього стану земельну ділянку, площею 423 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , та демонтувати самочинно побудовані та реконструйовані нежилі будівлі та споруди.

Позивач вказує, що ним на виконання судового рішення за власний рахунок приведено до попереднього стану земельну ділянку територіальної громади міста Одеси, площею 423 кв.м., шляхом знесення самочинно реконструйованих нежилих будівель та споруд.

З посиланням на наведені обставини, а також акцентуючи увагу на не підтвердженні приватним виконавцем розміру витрат виконавчого провадження, як це передбачено положеннями пункту 8 розділу ІІ наказу Міністерства юстиції України «Про встановлення видів та розмірів витрат виконавчого провадження», позивач вказує на необґрунтованість визначених витрат виконавчого провадження та неправомірність постанови приватного виконавця.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року, на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 .

Проаналізувавши положення статтей 2, 19, 287 КАС України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції виходив з того, що критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного (приватного) виконавця щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

При вирішенні питання про відкриття провадження за вказаним позовом суд першої інстанції врахував, що позивач є учасником (стороною) виконавчого провадження ВП №70915901; оспорювана постанова приватного виконавця винесена Малиновським районним судом м. Одеси та в межах цього виконавчого провадження; передбачення у цивільно-процесуальному законодавстві можливості учасника (сторони) виконавчого провадження оскаржити відповідну постанову приватного виконавця до суду, яким видано виконавчий документ.

У зв`язку із чим, суд першої інстанції визначив, що даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки цей спір підлягає розгляду судом, який видав виконавчий документ, в даному випадку Малиновським районним судом м. Одеси.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити на продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» і помилково не враховано, що постанови виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами, які підлягають примусовому виконанню.

Також, з посиланням на не надання належної правової оцінки приписам частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», вказує на помилкове не врахування судом того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних із організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції вони видані.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 лютого 2019 року по справі №1519/2-1157/11 визначено усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою з боку ОСОБА_1 шляхом знесення, демонтування самочинно побудованих та реконструйованих нежилих будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 , а саме літ.«А»: «а5» - 3-1 - кабінет, площею 6,8 кв.м.; 3-2 - коридор, площею 6,1 кв.м.; 3-3 - побутова, 6,0кв.м.; 3-4 - кабінет, площею 22,2 кв.м.; 4-1 - коридор, площею 15,3 кв.м.; «а6» - 5-1 - виробниче приміщення, площею 102,5 кв.м.; 5-2 - підсобне, площею 5,5 кв.м.; 5-3 - підсобне, площею 5,8 кв.м.; 5-4 - підсобне, площею 6,1 кв.м.; 5,5 - санвузол, площею 3,5 кв.м.; 5-6 - підсобне, площею 4,6кв.м; 5-7 - антресоль, площею 7,7 кв.м.; «А-1» - 6-1 - виробниче приміщення, площею 59,7кв.м.; 10-1 - кабінет, площею 58,0 кв.м., загальною площею 309,8 кв.м.

17.01.2023 року Малиновським районним судом міста Одеси виданий виконавчий лист у цивільній справі №1519/2-1157/11.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шевченко Тетяною Сергіївною від 25.08.2023 року у виконавчому провадженні ВП №70915901 з виконання виконавчого листа №1519/2-1157/11 від 17.01.2023 року, виданого 17.01.2023 року Малиновським районним судом м. Одеси, визначено для боржника ОСОБА_1 розмір додаткових витрат виконавчого провадження у сумі 400000 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Шевченко Тетяною Сергіївною від 28.08.2023 року ВП №70915901 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №1519/2-1157/11.

Разом з цим, не погоджуючись із постановою приватного виконавця про визначення додаткових витрат виконавчого провадження, посилаючись на її неправомірність та необґрунтованість, позивач звернувся до адміністративного суду із цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Також, статтею 125 Конституції України обумовлено, що з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Віднесення судового спору до тієї чи іншої юрисдикції залежить від сукупності умов, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства. Такими умовами, зокрема, є: суб`єктний склад сторін, предмет спору та характер спірних правовідносин. Крім того, такою умовою може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в порядку якого розглядається визначена категорія справ.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця врегульовані статтею 287 КАС України.

Так, згідно із частиною 1 вказаної статті адміністративного процесуального законодавства учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Слід зазначити, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

За правилами частин 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу та про стягнення основної винагороди.

Постанова приватного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності приватних виконавців.

Імперативно, положеннями частини 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу оскарження постанов виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15, у справі №127/9870/16-ц та у справі №2-01575/11, від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11, від 13 березня 2019 року у справі №545/2246/15-ц, від 03 та 10 квітня 2019 року у справах №370/1288/15 та №766/740/17-ц відповідно, від 29 травня 2019 року у справі №758/8095/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №766/10138/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18 та від 29 вересня 2020 року у справі №295/6656/14-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі №344/1016/18 та у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі №160/4071/20, від 31 березня 2021 року у справі №640/18024/20.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає помилковим і таким, що не ґрунтується на нормах закону, висновок суду першої інстанції про непоширення юрисдикції адміністративного суду на спір щодо оскарження постанови приватного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження під час виконання виконавчого документа, виданого за результатом розгляду цивільної справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до пункту 4 частини 1 статті 320 КАС України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року скасувати.

Справу направити до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв