Справа № 127/30172/23
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/30172/23

Головуючий у 1-й інстанції: Гриневич В.С.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

21 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б.

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Ковальчука Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності відповідача, щодо відмови позивачу у видачі примірника протоколу про адміністративне правопорушення та зобовя`зання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Управління патрульної поліції у Вінницькій області в якому просив:

- визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень, управління патрульної поліції у Вінницькій області, щодо відмови у видачі позивачу примірника протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №266539 від 18.09.2023, за ст. 124 КУпАП;

- зобов`язати управління патрульної поліції у Вінницькій області видати позивачу один примірник протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №266539 від 18.09.2023, за ст. 124 КУпАП.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким справу направити для продовження розгляду.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18.09.2023, між 12 і 13 годинами, на перехресті вулиць: Князів Коріатовичів Зодчих - Анатолія Бортняка, у місті Вінниці, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Тойота Камрі, під керуванням позивача, та Рено. На місце події прибули працівники поліції, які склали відносно позивача протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №266539 від 18.09.2023, 18.09.2023 о 12:25 год. у м. Вінниця, по вул. Зодчих, 1а, водій ОСОБА_1 керував автомобілем TOYOTA, д.н.з НОМЕР_1 , маючи намір повертати ліворуч не зайняв якомога крайнє ліве положення на проїзній частині, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем RENAULT, д.н.з НОМЕР_2 , від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

З автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що на розгляді у Вінницькому міському суді Вінницької області перебуває справа №127/29739/23 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Однак, як зазначає позивач, в порушення вимог ч. 2 ст. 254 КУпАП, працівники поліції не вручили позивачу примірник протоколу про адміністративне правопорушення, що і слугувало підставою для звернення до суду з даною позовної заявою.

Таким чином, предметом позовних вимог у даній справі є бездіяльність управління патрульної поліції у Вінницькій області, щодо відмови у видачі позивачу примірника протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №266539 від 18.09.2023, за ст. 124 КУпАП та зобов`язання видати позивачу примірник протоколу.

Закриваючи провадження суд першої інстанції виходив з того, що цей спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки відповідач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення здійснював не публічно-владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послугу (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Водночас, відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб саме у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що у зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненням владно-управлінських дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Так зокрема, як встановлено судом апеляційної інстанції позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив суд визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень, управління патрульної поліції у Вінницькій області, щодо відмови у видачі позивачу примірника протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №266539 від 18.09.2023, за ст. 124 КУпАП та зобов`язати управління патрульної поліції у Вінницькій області видати один примірник протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №266539 від 18.09.2023, за ст. 124 КУпАП.

Тобто, позивач оскаржує саме бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо відмови у видачі позивачу протоколу про адміністративне правопорушення.

Посилання суду першої інстанції на те, що цей спір не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки відповідач при складанні протоколу про адміністративне правопорушення здійснював не публічно владні управлінські функції, а процесуальні дії, оцінка яким надається під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Окрім того, оскарження дій відповідача щодо складання та вручення протоколу про адміністративне правопорушення взагалі не оскаржується окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності.

При цьому суд послався на правові позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.03.2019, прийнятій за наслідками розгляду справи №712/7385/17 про визнання протиправними дій щодо незаконного складення протоколу про адміністративне правопорушення, та аналогічні правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №638/3490/18, від 22.01.2020 у справі №2-а/489/7/2016, постанові Верховного Суду у справі №643/8023/20 від 18.03.2021, у справі №307/3754/21 від 27.07.2022, де вказано на те, що оскільки дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються.

Однак, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач жодним чином не оскаржував дій управління патрульної поліції у Вінницькій області щодо законності чи незаконності складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому, висновки ВП ВС і ВС можливо застосовувати лише у подібних правовідносинах.

Так зокрема, предметом спору в даній справі є бездіяльність управління патрульної поліції у Вінницькій області, щодо відмови у видачі мені примірника протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №266539 від 18.09.2023, за ст. 124 КУпАП та зобов`язання видати примірник протоколу.

А тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що вказані висновки суду першої інстанції дії відповідачів щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують його права, то вони окремо від постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності не оскаржуються, являються передчасними та необґрунтовані.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції вважає що вказаний спір щодо бездіяльності суб`єкта владних повноважень, управління патрульної поліції у Вінницькій області, щодо відмови у видачі позивачу примірника протоколу про адміністративне правопорушення підсудний Вінницькому окружному адміністративному суду.

Крім того, колегія суддів зауважує, що Конституційний Суд України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 підкреслив значущість положень ст.55 Конституції України щодо захисту кожним у судовому порядку своїх прав і свобод від будь-яких рішень, дій або ж бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб, а також стосовно неможливості відмови у правосудді.

Як уже зазначалося вище, у КАС України конституційне право особи на звернення до суду конкретизоване у ч.1 ст.5, за змістом якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Судова колегія зазначає про те, що за змістом ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно із п.1 ст.6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах "Zubac v. Croatia", "Beles and Others v. the Czech Republic", №47273/99, п.п.50-51 та 69, та "Walchli v. France", №35787/03, п.29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між "формалізмом" та "надмірним формалізмом". Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Однак, надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява №48778/99, п.25).

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним". Для того щоб право на доступ було ефективним, особа "повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права" (рішення у справах "Bellet v. France" та "Nunes Dias v. Portugal").

Проте, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення у справі "Perez de Rada Cavanilles v. Spain").

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є такими, що призвели до неправильного вирішення питання, та є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановлянням нової постанови про направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню, а матеріали адміністративного позову направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 312 КАС України вказано, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно ч.1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності відповідача, щодо відмови позивачу у видачі примірника протоколу про адміністративне правопорушення та зобовя`зання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Вінницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.