Справа № 620/7657/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7657/23 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосуванням для обрахунку грошового забезпечення жовтень і листопад 2016 року (за період з моменту неправомірного звільнення 14 грудня 2016 року по день ухвалення рішення судом 11 жовтня 2021 року) із урахуванням раніше невірно обрахованої суми судом по справі 620/6246/20;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 20000,00 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року закрито провадження у справі № 620/7657/23 в частині позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу із застосуванням для обрахунку грошового забезпечення жовтень і листопад 2016 року (за період з моменту неправомірного звільнення 14 грудня 2016 року по день ухвалення рішення судом 11 жовтня 2021 року), та з урахуванням раніше невірно обрахованої суми судом по справі 620/6246/20.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи та неправильно застосував норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги на більш тривалий, розумний термін, у відповідності до положень статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Станом на 21 листопада 2023 року відповідачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосуванням для обрахунку грошового забезпечення жовтень і листопад 2016 року (за період з моменту неправомірного звільнення 14 грудня 2016 року по день ухвалення рішення судом 11 жовтня 2021 року) із урахуванням раніше невірно обрахованої суми судом по справі 620/6246/20;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у сумі 20000,00 грн.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 червня 2023 року прийнято позовну заяву та відкрити провадження у справі.

В подальшому, ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року закрито провадження у справі № 620/7657/23 в частині позовних вимог про стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу із застосуванням для обрахунку грошового забезпечення жовтень і листопад 2016 року (за період з моменту неправомірного звільнення 14 грудня 2016 року по день ухвалення рішення судом 11 жовтня 2021 року), та з урахуванням раніше невірно обрахованої суми судом по справі 620/6246/20.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що у зв`язку із вирішеним спором у адміністративній справі №620/6246/20 за рішенням, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі № 620/7657/23 в зазначеній частині позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі.

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Так, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду у справі від 11.10.2021 № 620/6246/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.01.2022, визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 14.12.2016 №287-ос, яким виключено зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого техніка пожежної безпеки відділу персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 . Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.12.2016 по 11.10.2021 у розмірі 586 293,09 грн (п`ятсот вісімдесят шість тисяч двісті дев`яносто три гривні 09 коп.) з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Обираючи спосіб захисту порушеного права у справі № 620/7657/23 позивач використав конструкцію статті 5 КАС України щодо однакового предмета позову (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і за один і той же період (з 14.12.2016 по 11.10.2021), що вирішено судом у справі № 620/6242/20 і виконане відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У постанові від 29.07.2021 у справі № 460/350/19 Верховний Суд підкреслив, що процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

Правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, від 06.02.2019 у справі №816/2016/17, постановах Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15, від 22.08.2019 у справі №522/10140/17, від 23.09.2020 року у справі №760/3142/17 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковими для застосування судом апеляційної інстанції при розгляді цієї справи.

Таким чином, колегія суддів висновує, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то йому слід звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не ініціювати подання нового адміністративного позову.

Натомість, позивач, не погоджуючись із виконанням рішення суду у справі №620/6246/20, яке набрало законної сили, а отже є обов`язковим для виконання, ініціював подання нового адміністративного позову (№620/7657/23) з наступними вимогами: - стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу із застосуванням для обрахунку грошового забезпечення жовтень і листопад 2016 року (за період з моменту неправомірного звільнення 14 грудня 2016 року по день ухвалення рішення судом 11 жовтня 2021 року) із урахуванням раніше невірно обрахованої суми судом по справі 620/6246/20.

Таким чином, позивач не згоден із обчисленням середнього заробітку із застосуванням для обрахунку грошового забезпечення за листопад та грудень 2016 року, встановленого йому судовим рішенням № 620/6246/20, яке набрало законної сили.

Однак, той факт, що позивач вважає неправильним спосіб виконання відповідачем судового рішення у справі № 620/6246/20 не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір.

Як вбачається з матеріалів справи, фактично спір виник між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що й у справі №620/6246/20, але на стадії виконання рішення суду під час його практичної реалізації.

Отже, хоча позивач у цій справі обрав спосіб захисту шляхом подання позову, зокрема, про стягнення недоотриманого середнього заробітку за час вимушеного прогулу із застосуванням для обрахунку грошового забезпечення жовтень і листопад 2016 року, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Тож, вимоги, з-поміж інших, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.

Відтак, звернувшись з новим позовом у цій справі у відповідній частині позовних вимог, позивач обрав неправильний спосіб захисту.

Крім того, колегія суддів також акцентує увагу на тому, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, суперечить статті 129-1 Конституції України.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 355/1648/15-а, від 21.11. 2019 у справі №802/1933/18-а.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Отже, колегія суддів вважає, що оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого фактичного предмету спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі у зазначеній частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у зазначеній частині.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.