Справа № 400/2653/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 400/2653/23

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.,

суддів Танасогло Т.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 року у справі №400/2653/23 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення

У С Т А Н О В И В:

02 серпня 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив:

- стягнути з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу та затримки виконання судового рішення з 29 квітня 2021 року до 27 лютого 2023 року в сумі 485 427,82 грн. без відрахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20, серед іншого, позивача поновлено на посаді з 01.09.2020 року та стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2020 року по 28.04.2021 року включно у загальній сумі 150 721,70 грн, допустивши до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 22868,12 грн.

Беручи до уваги вищенаведене, позивач стверджував, що одразу після проголошення рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20 у Миколаївської обласної прокуратури як відповідача та роботодавця виник обов`язок добровільно і негайно виконати це рішення в частині поновлення його на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць.

Водночас, лише 28.02.2023 року Миколаївською обласною прокуратурою прийнято наказ №168-к, яким з 01.09.2020 року поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві прокуратури Миколаївської області.

З урахуванням положень статті 236 КЗпП України, у зв`язку з затримкою виконання судового рішення, на переконання позивача, наявні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 29.04.2021 року по 27.02.2023 року у розмірі 485 427,82 грн.

За наслідками розгляду зазначеної справи Миколаївським окружним адміністративним судом 02 серпня 2023 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано Миколаївську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 29 квітня 2021 року до 27 лютого 2023 року в сумі 485 427,82 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, виконане Миколаївською обласною прокуратурою лише 28.02.2023 року, а відтак, у відповідності до приписів статті 236 Кодексу законів про працю України позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Судом попередньої інстанції зазначено про те, що згідно до рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1039,46 грн., а період невиконання рішення суду складає 467 робочих днів (з 29 квітня 2021 року до 27 лютого 2023 року).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Миколаївської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 29 квітня 2021 року до 27 лютого 2023 року в сумі 485 427,82 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду, Миколаївською обласною прокуратурою (далі скаржник) подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що згідно до приписів статті 236 КЗпП України, положень ст. 44, 371, 373 КАС України виплата незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі можлива за умови добросовісного користування таким працівником наданими законом правами, зокрема, щодо вчинення ним необхідних дій, спрямованих на примусове виконання належним органом судового рішення.

Як стверджує скаржник, працівник не може бути допущений до роботи без видання уповноваженим органом відповідного наказу, необхідною умовою (підставою) для видання якого слугує його письмова заява. Окрім того, у разі добровільного невиконання рішення суду про поновлення на посаді таке судове рішення виконується примусово в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Так, Миколаївська обласна прокуратура звертає увагу на факт ненадходження заяви від позивача чи інших виконавчих документів щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, як на підставу невиконання рішення. Також, скаржник посилається щодо неможливості виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з огляду на те, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді, яку він фактично не обіймав до звільнення.

Насамкінець, на думку Миколаївської обласної прокуратури, необґрунтованим та безпідставним є врахування судом попередньої періоду затримки виконання рішення суду з 29.04.2021 року по 27.02.2023 року. З цього приводу скаржник звертає увагу, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №400/4162/20 скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року та відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, яке у відповідності до вимог ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Зокрема, як установлено судом першої та апеляційної інстанцій, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 400/4162/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №5 Офісу Генерального прокурора «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації» від 9 липня 2020 року №5.

Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області Фальченка Д.В. від 19 серпня 2020 року №793к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 31 серпня 2020 року».

Поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді прокурора другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 1 вересня 2020 року.

Присуджено до стягнення з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток, без утримання податків та обов`язкових зборів, за час вимушеного прогулу з 1 жовтня 2020 року до 28 квітня 2021 року в сумі 150 721,70 грн.

Допущено негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з 1 вересня 2020 року до 30 вересня 2020 року у розмірі 22 868,12 грн.

Водночас, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі №400/4162/20 скасовано рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року та прийнято нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

У подальшому, постановою Верховного Суду від 8 листопада 2022 року у справі №400/4162/20 скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За наслідками нового розгляду справи, П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2023 року у справі №400/4162/20 змінив рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року. Виклав абзац 4 резолютивної частини у наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 01.09.2020 року».

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №400/4162/20 - залишено без змін.

На виконання вищевказаних судових рішень, 28.02.2023 року наказом Миколаївської обласної прокуратури №168к скасовано наказ виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області Фальченка Д.В. від 19 серпня 2020 року №793к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві прокуратури Миколаївської області з 01.09.2020 року.(а.с.33)

Уважаючи свої права порушеними внаслідок затримки відповідачем виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора, позивач звернувся до суду із відповідними вимогами.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частин другої, третьої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Серед іншого, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби (пункт 3 частини першої статті 371 КАС України).

Судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання (частина друга статті 372 КАС України).

Згідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів, які застосовуються до спірних правовідносин слідує, що законодавством передбачено обов`язок роботодавця негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника у разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду. Негайне виконання судового рішення полягає у тому, що таке рішення підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з моменту його прийняття (проголошення).

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків.

При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Як слідує з матеріалів справи, спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням Миколаївською обласною прокуратурою рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 400/4162/20, допущеного до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора.

Так, судовою колегією з`ясовано, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20 позов ОСОБА_1 задоволено.

Зокрема, поновлено ОСОБА_1 на рівнозначній посаді прокурора другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 1 вересня 2020 року.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на означеній вище посаді прокурора.

Апеляційний суд наголошує, що в силу приписів пункту 3 частини 1 статті 371, частини 2 статті 372 КАС України, частини 8 статті 235 КЗпП України, наявність зазначеного судового рішення породжувало у Миколаївської обласною прокуратури обов`язок щодо поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді, який мав бути здійснений, шляхом видання суб`єктом владних повноважень відповідного наказу негайно після його проголошення.

З матеріалів справи убачається, що у подальшому П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 14.09.2021 року у справі №400/4162/20 скасував рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року та прийняв нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Водночас, постановою Верховного Суду від 8 листопада 2022 року у справі №400/4162/20 скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Після чого, П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2023 року у справі №400/4162/20 змінив рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року. Виклав абзац 4 резолютивної частини у наступній редакції:

«Поновити ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 01.09.2020 року».

Слід зазначити, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

У цьому контексті слід зважати й на те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному або касаційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного або касаційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.

Зрештою стаття 236 КЗпП України не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.

На підставі цих обставин і міркувань апеляційний суд дійшов висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному або касаційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 460/16522/21, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що інакше застосування статті 236 КЗпП України може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, на виконання вищевказаних судових рішень у справі №400/4162/20, 28.02.2023 року наказом Миколаївської обласної прокуратури №168к скасовано наказ виконувача обов`язків прокурора Миколаївської області Фальченка Д.В. від 19 серпня 2020 року №793к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора другого відділу управління нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування та розшукових дій територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Миколаєві прокуратури Миколаївської області з 01.09.2020 року.(а.с.33)

У постанові від 21 жовтня 2021 року у справі № 640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Верховний Суд у цій справі підкреслив, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Враховуючи наведені вище правові висновки, а також беручи до уваги те, що рішення у справі №400/4162/20 фактично виконано Миколаївською обласною прокуратурою 28 лютого 2023 року, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про затримку з боку відповідача виконання означеного судового рішення.

Разом з цим, посилання скаржника на факт ненадходження заяви від позивача чи інших виконавчих документів щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді, як на підставу невиконання рішення, судова колегія уважає необґрунтованими, оскільки судове рішення про поновлення на посаді підлягає негайному виконанню та жодним чином не може ставитися в залежність від будь-яких обставин, за виключенням непереборних.

Так, апеляційний суд зазначає, що стаття 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, які вказують на його бажання бути поновленим на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок, який не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 460/600/22.

В цій справі, суд касаційної інстанції врахувавши раніше висловлену правову позицію щодо застосування статті 236 КЗпП України, зазначив, що приписи частини восьмої статті 235 КЗпП України і приписи пункту 3 частини першої статті 371 КАС України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю.

Невчинення позивачем як працівником дій, спрямованих на виконання рішення суду щодо його поновлення на посаді (неподання заяви про поновлення чи не звернення до органу державної виконавчої служби) ніяким чином не впливає на обов`язок роботодавця самостійно виконати рішення суду, допущеного до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення працівника на посаді.

Більше того, посилання скаржника на неподання позивачем заяви на підставі статей 21, 24 КЗпП України, яка б свідчила про його бажання та волевиявлення бути поновленим на роботі, судова колегія апеляційного суду уважає безпідставними, оскільки ці правові норми визначають правила поведінки особи у правовідносинах щодо укладення трудового договору, а не щодо поновлення на посаді на підставі рішення суду.

Відтак, доводи скаржника в апеляційній скарзі про необхідність звернення позивача з заявою та виконавчим документом для подальшого виконання рішення суду у справі №400/4162/20, є помилковими та спростовуються наведеною практикою Верховного Суду.

Стосовно доводів скаржника щодо неможливості виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді з огляду на те, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді, яку він фактично не обіймав до звільнення.

Судова колегія вказує, що фактично доводи в цій частині зводяться до незгоди з рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20 та не впливають на наявність права у ОСОБА_1 на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у відповідності до приписів статті 236 КЗпП України.

З огляду на викладене, доводи скаржника щодо неможливості виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді з підстав зазначених вище є безпідставними.

Крім цього, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що у разі добровільного невиконання рішення суду про поновлення на посаді таке судове рішення виконується примусово в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», оскільки згідно до приписів статті 236 КЗпП України, виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в такій затримці.

За таких обставин, на переконання суду апеляційної інстанції, окружний адміністративний суд дійшов правильного висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами неможливість виконання рішення про поновлення позивача на посаді, а тому ОСОБА_1 має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.04.2021 року у справі №400/4162/20, починаючи з 29 квітня 2021 року, тобто з наступного робочого дня після прийняття рішення у справі.

Окрім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог із зобов`язанням Миколаївської обласної прокуратури нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за вимушений прогул при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 29 квітня 2021 року до 27 лютого 2023 року в сумі 485 427,82 грн.

Вирішуючи спір, апеляційний суд враховує висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 26.10.2023 року по справі №640/11509/23, від 24.10.2023 року по справі №420/10861/21.

Рішення суду першої інстанції в частині розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі не є предметом оскарження апеляційної скарги Миколаївської обласної прокуратури, а тому відповідно до приписів частини 1 статті 308 КАС України апеляційний суд не дає правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Що ж до посилань скаржника на пропуск позивачем місячного строку звернення до суду, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 04.08.2022 року у справі №380/6129/20 до вимушеного прогулу прирівнюється затримка роботодавцем виконання рішення про поновлення на роботі (стаття 236 Кодексу законів про працю України).

В свою чергу, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Таким чином, оскільки позовні вимоги, у справі яка переглядається, стосуються стягнення належної позивачу заробітної плати, відповідно до статті 233 КЗпП України, ці вимоги не обмежувалися будь-яким строком звернення до суду.

З цих підстав, колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 03.05.2023 року по справі №280/4125/21.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315,316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської обласної прокуратури - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 року у справі №400/2653/23 за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді Т.М. Танасогло А.В. Крусян