Справа № 160/26611/23
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

23 листопада 2023 рокуСправа № 160/26611/23

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:

- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №Б-2213 від 19.02.2018, №118/03-8/18 від 21.07.2020 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного в дипломі та трудовій книжці, найвигіднішого періоду по заробітній платі для обчислення пенсії згідно наданим довідкам, підвищенням розміру пенсії відповідно до частини 3 статті 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб починаючи з дати звернення 19.02.2018, перерахувати розмір, виплатити компенсацію втрати частини доходу та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок, за заявою поданою представником.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом семи днів з дня отримання копії ухвали, шляхом надання до суду:

- документу про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.;

- належних доказів на підтвердження повноважень Акермана О.М. на підписання позовної заяви в інтересах ОСОБА_1

- обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.

25.10.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява про роз`яснення ухвали суду від 23.10.2023.

Ухвалою суду від 30.10.2023 у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення у справі №160/26611/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

До суду надійшла заява «щодо строків звернення до суду», в якій зазначено, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № Б-2213 від 19.02.2018 позивачу в призначенні пенсії за віком відмовлено. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 у справі № 160/2797/19 залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.07.2019 у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю. В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що в Кам`янському об`єднаному управлінні ПФУ Дніпропетровської області позивачка не перебувала на обліку як пенсіонер, вона не має зареєстрованого місця проживання на території Дніпропетровської області. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 У справі №160/711/20 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, яка полягає у не розгляді по суті заяви від 29.10.2019 щодо прийняття та надіслання на адресу представника рішення за наслідком розгляду заяви від 19.02.2018 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи лист Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України №24896/Б-11 від 09.10.2019. Зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області розглянути по суті заяву від 29.10.2019 щодо прийняття та надіслання на адресу представника рішення за наслідком розгляду заяви від 19.02.2018 про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», враховуючи лист Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України №24896/Б-11 від 09.10.2019, з урахуванням доданих документів. Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області №118/03-8/18 від 21.07.2020 в призначенні пенсії відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення управлінням зазначено, що рішенням суду не скасовано рішення №Б-2213 від 19.02.2018 про відмову в призначенні пенсії. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.03.2020 в задоволенні позову відмовлено. В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що матеріалами даної справи підтверджено, що за заявою про призначення пенсії від 19.02.2018 ОСОБА_1 , відповідачем вже приймалося рішенням №Б-2213 від 19.02.2018 про відмову у призначенні пенсії за віком, правомірність якого була предметом розгляду адміністративної справи №160/2797/19. 30.06.2023 представник позивача звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою та просив призначити з дати першого звернення з 19.02.2018, в розмірах відповідно до чинного пенсійного законодавства України, із застосуванням всіх підвищень, надбавок та доплат, передбачених пенсійним законодавством України, здійснити запити щодо отримання довідок по заробітній платі, що враховується для обчислення пенсії, довідок про перейменування (реорганізацію) підприємств (установ), інших недостатніх для призначення пенсії документів, врахувати найвигідніший період, пенсію виплачувати на банківський рахунок відкритий в АТ «ОТП Банк». Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.07.2023 в наданні відповіді відмовлено. Ухвалення Дніпропетровським окружним адміністративним судом неповноцінних та нікчемних судових рішень, саботаж у забезпеченні їх виконання призводить до того, що позивач не може відновити порушене право та змушений втретє звертатися до суду з позовом. Предметом даного позову є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави. При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави. Таким чином, законодавчі норми не обмежують будь-якими строками період, протягом якого проводиться перерахунок пенсій, у разі, якщо такий не проведений у встановлені строки з вини органів Пенсійного фонду України. В наслідок ухвалення судом нікчемних або неповноцінних судових рішень про зобов`язання "розглядати заяви", саботажу з забезпечення їх виконання позивач змушений знову звертатися до адвоката та сплачувати його послуги. Такі обставини створюють значні перешкоди, що також впливають на час та на можливість вжиття заходів. Отже, до виниклих правовідносин строки передбачені статтею 122 КАС України не застосовуються, тривалий час для захисту порушеного права є наслідком порушення судом основних засад судочинства та принципу верховенства права.

Стосовно заяви про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до суду, суд керується правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19 та полягає у такому:

«… Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вважає за необхідне відступити від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (касаційне провадження № К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18) та дійшла такого висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.».

Спірні правовідносини виникли в лютому 2018.

До суду цей позов позивачем подано 13.10.2023, тобто з пропуском 6-місячного строку звернення до суду.

Отримання листів відповідача у відповідь на її заяву не змінює момент, з якого вона повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почала вчиняти дії щодо реалізації свого права на отримання довідки і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду, не надано доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

Згідно з частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Також, до суду надійшло клопотання про відстрочення або звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування заявленого клопотання зазначено, що системне ухвалення судом нікчемних або неповноцінних судових рішень призводить до того, що позивачі, отримавши судове рішення, роками не можуть домогтись його фактичного виконання. Відновлення порушеного права ускладнює або унеможливлює ухвалення судом неповноцінних судових рішень, в яких не вирішується питання щодо здійснення перерахунку розміру пенсії та не вирішується питання щодо встановлення способу виконання рішення суду. Наслідком ухвалення судом нікчемних та неповноцінних судових рішень, саботажу з забезпечення їх виконання, є гарантоване спрямування позивача на подання повторних позовів, заяв. Неможливість відновити порушене право за один судовий розгляд, в наслідок ухвалення неповноцінного судового рішення тягне повторне обкладання позивача судовими витратами. Фактично суд ухвалюючи нікчемні та неповноцінні судові рішення розкладає поняття "пенсія" на складові та намагається отримувати від пенсіонера невизначену кількість судових зборів.

Вирішуючи вимоги цього клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Суд зазначає, що обов`язок сплати судового збору слугує гарантуванню принципу рівності всіх осіб у правах щодо доступу до суду. При цьому, судовий збір виконує не тільки фіскальну, а й дисциплінуючу функцію. Він є одним із способів стимулювання належного виконання учасниками відповідних правовідносин своїх прав та обов`язків, передбачених законами України, у зв`язку з чим, безпідставне звільнення від його сплати окремих осіб може свідчити про надання одній із сторін незаконної переваги перед іншою.

Суд враховує позицію Верховного Суду, зокрема, залишаючи касаційну скаргу позивача Верховний Суд в своїй ухвалі від 17 жовтня 2019 року по справі №215/3786/18 зазначив, що скаржник до касаційної скарги документ про сплату судового збору не додав, проте до касаційної скарги надано клопотання про звільнення позивача від сплати судового збору. На підтвердження заявленого клопотання скаржник прикріпив довідку Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг від 01 жовтня 2019 року № 9042 про суму отриманої ним компенсації по догляду за інвалідом І групи за період з жовтня 2017 року по вересень 2019 року. Разом з тим, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подану ним касаційну скаргу у встановлений законом порядку, а саме, що компенсаційна виплата по догляду за особою з інвалідністю І групи є єдиним джерелом доходу, в тому числі, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, що може бути підтверджено довідкою податкового органу про доходи тощо. Оскільки обставини, які зазначив скаржник, відповідно до вказаних статей Закону України Про судовий збір, не є умовою для звільнення від сплати судового збору, а сам скаржник не надає доказів наявності інших підстав для його звільнення від сплати судового збору суд не вбачає правових підстав для звільнення скаржника від сплати судового збору, виходячи з наданих ним доказів.

Верховний Суд в своїй ухвалі про відмову в звільненні від сплати судового збору та поверненні касаційної скарги позивача від 18 жовтня 2019 року по справі №215/5427/18 зазначив, шо суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас конструкція наведених правових норм дає підстави для висновку, що зменшення тягаря несення судових витрат є не обов`язком Суду, а правом за певних обставин. Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та, за наявності, обставин, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. До клопотання про звільнення від сплати судового збору заявником додано: довідку Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг від 01.10.2019 №9112 щодо сум отриманої ним щомісячної компенсаційної виплати як непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю І групи, за період з жовтня 2017 року по вересень 2019 року. Проте зазначена довідка не може бути доказом на підтвердження майнового стану особи. Інших доказів на підтвердження свого майнового стану (довідки органу доходів і зборів про відсутність інших доходів за попередній календарний рік тощо) скаржник не надав. Отож доказів на підтвердження наявності встановлених частиною першою статті 8 Закону №3674-VI обставин, які є підставою для звільнення від сплати судового збору за весь рік, що передував року подання касаційної скарги, позивач не надав ні під час звернення з касаційною скаргою, ні на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

На підставі частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, ОСОБА_1 не надано жодних доказів на підтвердження наявності підстав для відстрочення або звільнення позивача від сплати судового збору.

Отже, правові підстави для задоволення клопотання про відстрочення або звільнення позивача від сплати судового збору - відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Судом враховано час поштового обігу та вимоги частини 4 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України щодо зупинення перебігу строку, проте станом на 23.11.2023 недоліки позовної заяви ОСОБА_1 не усунуто.

Таким чином, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, внаслідок чого позовна заяві підлягає поверненню.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду - відмовити.

У задоволенні клопотання про відстрочення або звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар