Справа № 120/13655/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 р. Справа № 120/13655/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2023 до суду надійшла позовна заява за підписом адвоката Кравчука М.О., подана від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 до Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" у Вінницькій області про визнання протиправним дій відповідача, що полягають у перегляді кореспонденції позивача від Вінницької окружної прокуратури, а саме листа № 50-3698-21 від 29.06.2023.

Ухвалою суду від 11.09.2023 вказану позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статей 160, 161 КАС України. Судом з`ясовано, що позивач заявляє вимогу про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, але при цьому не пред`являє пов`язану із нею похідну вимогу, спрямовану на судовий захист порушених прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах. Крім того, до позовної заяви не додано жодних доказів, які б прямо або опосередковано свідчили про те, що Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" здійснювала перегляд кореспонденції позивача від Вінницької окружної прокуратури, а саме листа № 50-3698-21 від 29.06.2023. Відтак позивачу надано строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали.

15.09.2023 через підсистему "Електронний суд" до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано нову редакцію позовної заяви, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача, що полягають у перегляді кореспонденції позивача від Вінницької окружної прокуратури, а саме листа № 50-3698-21 від 29.06.2023;

- зобов`язати відповідача утриматись від перегляду кореспонденції, адресованої позивачу Вінницькою окружною прокуратурою.

Крім того, представник зазначив, що доказом перегляду кореспонденції відповідачем є факт надання позивачу відкритого конверта та наявності відмітки на листі.

Таким чином, позивач усунув недоліки позовної заяви, про які було зазначено в ухвалі суду від 11.09.2023.

Ухвалою суду від 20.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву з дотриманням вимог, передбачених ст. 162 КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 124 КАС України судовий виклик або судове повідомлення учасників справи здійснюється, зокрема, шляхом надсилання повістки рекомендованою кореспонденцією (листом, телеграмою), кур`єром із зворотною розпискою за адресами, вказаними цими особами, або шляхом надсилання тексту повістки в порядку, визначеному статтею 129 цього Кодексу.

Частиною восьмою статті 126 КАС України передбачено, що вважається, що повістку вручено юридичній особі, якщо вона доставлена за адресою, внесеною до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, або за адресою, яка зазначена її представником, і це підтверджується підписом відповідної службової особи.

З матеріалів справи видно, що копію ухвали суду про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами вручено відповідачу під розписку 28.09.2023.

Втім, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення до суду не надходив відзив на позовну заяву. Тому суд керуючись ч. 6 ст. 162 КАС України вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі "Вінницька установа виконання покарань № 1" з 24.04.2006 по теперішній час, що підтверджується довідкою від 21.07.2023.

Позивач зазначає, що кореспонденція, яку засуджені адресують зокрема прокурору або отримують від них, перегляду не підлягає і що протягом доби з часу її надходження така кореспонденція надсилається за належністю або вручається засудженим у запечатаному вигляді (конверті).

Водночас, як стверджує позивач, всупереч встановленим правилам відповідач здійснив перегляд кореспонденції, адресованої позивачу Вінницькою окружною прокуратурою, а саме листа за № 50-3698/21 від 29.06.2023, що підтверджується зробленою на ньому відміткою "Х".

Позивач вважає протиправними дії відповідача що полягають у перегляді відповідної кореспонденції, а тому за захистом своїх права та інтересів вирішив звернутися до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з таких міркувань.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі КВК України) засуджені мають право давати пояснення і вести листування, а також звертатися з пропозиціями, заявами і скаргами рідною мовою.

Згідно з ч. 1-4 ст. 113 КВК України засудженим дозволяється одержувати і відправляти листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Листування між перебуваючими в місцях позбавлення волі засудженими, які не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації колонії.

Кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, Міжнародному кримінальному суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Листування ув`язнених та засуджених здійснюється на підставі Наказу Міністерства юстиції України від 14.06.2019 року № 1769/5 "Про затвердження правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України".

Так, частиною 1 пункту 3 розділу VII Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України (далі Правила) передбачено, що відповідно до статті 13 Закону України "Про попереднє ув`язнення" ув`язнені можуть листуватися з родичами та іншими громадянами, а також з підприємствами, установами, організаціями з письмового дозволу особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження. Засуджені, вироки щодо яких набрали законної сили, які на підставі статті 90 КВК тимчасово залишені в СІЗО або переведені до СІЗО з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або виправної колонії, у разі обрання щодо них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з іншим кримінальним провадженням листуються з письмового дозволу особи або органу, які здійснюють кримінальне провадження.

Листування засуджених здійснюється у порядку, визначеному статтями 8, 113 КВК України. Засудженим дозволяється одержувати і надсилати листи і телеграми за свій рахунок без обмеження їх кількості. Листування між засудженими, що перебувають у місцях позбавлення волі і не є родичами, допускається тільки з дозволу адміністрації СІЗО.

Оплата витрат за пересилання кореспонденції (за винятком апеляційних та касаційних скарг) здійснюється за рахунок відправника. Якщо ув`язнений чи засуджений не має коштів на придбання марки, конверта або інших предметів для листування, вони видаються йому за рахунок СІЗО.

Відповідно до частин 5 пункту 3 розділу VII Правил кореспонденція, яку одержують і надсилають ув`язнені та засуджені, підлягає перегляду, за винятком випадків, передбачених Законом України "Про попереднє ув`язнення", КВК та цими Правилами.

Відповідно до частин 6 пункту 3 розділу VII Правил кореспонденція, яку засуджені адресують до суду, кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, Міжнародному кримінальному суду, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подання. Кореспонденція, яку ув`язнені та засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає (крім кореспонденції, яку ув`язнені одержують від суду).

Згідно з ч. 8 пункту 3 розділу VII Правил перед надісланням кореспонденції, зазначеної в пунктах 6, 7 цієї глави, ув`язнені та засуджені особисто запечатують її у конверти та передають відповідальній посадовій особі СІЗО.

Під час отримання такої кореспонденції для надіслання відповідальна посадова особа СІЗО видає ув`язненому чи засудженому талон-підтвердження (додаток 21).

Зазначену кореспонденцію ув`язнений або засуджений одержує під особистий підпис. У разі відмови ув`язненого або засудженого отримати кореспонденцію вона в запечатаному вигляді (конверті) долучається до особової справи ув`язненого або засудженого, а на конверті робиться відмітка "Отримати відмовився".

Позивач оскаржує протиправні дії відповідача щодо перегляду кореспонденції, а саме листа Вінницької окружної прокуратури від 29.06.2023 та зазначає, що доказом перегляду такої кореспонденції є факт надання відкритого конверта, а також відмітка на листі у вигляді "Х".

Перевіряючи вказані доводи позивача, судом встановлено наявність відповідної відмітки на листі № 50-3698/21 від 29.06.2023, адресованому позивачу від Вінницької окружної прокуратури.

В силу приписів ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим відповідач, будучи суб`єктом владних повноважень, відзиву на позовну заяву не подав та вищезазначених доводів і доказів позивача не спростував.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси..

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2002 "У справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)", положення ч. 2 ст. 124 Конституції України треба розглядати у системному зв`язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

При цьому офіційне тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес" надано в рішенні Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 року "У справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес)", в якому зафіксовано тлумачення поняття "охоронюваний законом інтерес". Зокрема, в даному рішенні Конституційного Суду України вказано, що поняття "охоронюваний законом інтерес", яке вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Так, відповідно до статті 8 Конституції України, частини 1 статті 17 Закону України від 23.02.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Таким чином, враховуючи наведене, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо визнання протиправними дій відповідача, які полягають у перегляді кореспонденції позивача від Вінницької окружної прокуратури, а саме листа № 50-3698-21 від 29.06.2023.

Щодо вимог позивача в частині зобов`язання відповідача утриматись від перегляду відповідної кореспонденції, то суд зазначає таке.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади, як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R (80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Натомість адміністративний суд під час розгляду справи та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського Суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" від 20.05.2013 року № 7 суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень відповідно до закону приймає рішення на власний розсуд.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень суб`єкта владних повноважень, виконуючи цілі, встановлені адміністративним судочинством щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) передбаченим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається і не може втручатися в дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень за межами перевірки за названими критеріями.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що захист прав на майбутнє положеннями КАС України не передбачено.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість доводів позивача та оцінивши надані ним докази, беручи до уваги факт неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позовну заяву та доказів на спростування позовних вимог, суд приходить до переконання, що заявлений адміністративний позов належить задовольнити частково, а саме у спосіб визнання протиправними дій Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", які полягають у перегляді кореспонденції позивача від Вінницької окружної прокуратури (листа № 50-3698-21 від 29.06.2023).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", які полягають у перегляді кореспонденції позивача від Вінницької окружної прокуратури, а саме листа № 50-3698-21 від 29.06.2023.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце відбування покарання: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)", місцезнаходження установи: 21100, м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2);

2) представник позивача: адвокат адвокат Кравчук Михайло Олександрович (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю ВН № 000473 від 24.04.2019, адреса для листування: вул. Театральна, 51, м. Вінниця, 21050);

3) відповідач: Державна установа "Вінницька установа виконання покарань (№ 1)" (, місцезнаходження: вул. Брацлавська, 2, м. Вінниця, 21100).

Повне рішення суду складено 23.11.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович