Справа № 600/6984/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/6984/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого-судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 72938185 від 03.10.2023; постанову від 11.01.2023 року ВП № 70647892 про стягнення з виконавчого збору в сумі 1350670,60 грн;

- зобов`язати відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити всі відомості Єдиного реєстру боржників шляхом винесення постанов про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору, винесених при виконані рішення Першотравневого районного суду від 06.04.2009 у справі № 2-873/2009 про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначено, що оскільки рішення суду Першотравневого районного суду від 06.04.2009 у справі № 2-873/2009 про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки фактично виконано ще у 2018 році шляхом реалізації предмета іпотеки на електронних торгах в межах виконавчого провадження № 55579009 із стягненням виконавчого збору у розмірі 10% від стягнутої суми у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», то державний виконавець протиправно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2023 № 72938185 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №70647892 від 11.01.2023 в розмірі 1350670,60 грн всупереч ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, на думку позивача, протиправним є наявність відомостей про нього в Єдиному реєстрі боржників за виконавчими провадженнями №55434304 та №72938185 щодо стягнення з нього виконавчого збору при виконанні виконавчого листа №2-873/2009, оскільки у відповідності до ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому позивачем зазначено, що указані виконавчі провадження стосуються стягнення з нього виконавчого збору щодо виконання одного самого рішення суду, що обумовлює подвійний та, навіть, потрійний розмір суми виконавчого збору за виконання одного рішення суду.

Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року заяву позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено; визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом; поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з врахуванням особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця; призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 22 листопада 2023 року о 09 год. 30 хв.; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Водночас 22 листопада 2023 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Згідно матеріалів справи відповідач також був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення в його електронний кабінет та на його електронну адресу ухвали суду від 13 листопада 2023 року про відкриття провадження у справі та повістки про виклик до суду. Однак в судове засідання відповідач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних документів від нього до суду станом на час розгляду справи не надходило.

При цьому зауважує, що особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, а статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені особливості повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду окремих категорій адміністративних справ.

Так, згідно статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Згідно частини четвертої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Враховуючи наведені норми, зважаючи на направлення відповідачу тексту ухвали суду про відкриття провадження у цій справі та повістки до його електронного кабінету та на його електронну адресу: , за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених частиною другою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, та зважаючи на те, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду цієї справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у межах строку, визначеного частиною четвертою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.04.2009 року у справі №2-873/2009 задоволено позовні вимоги ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ЗАТ «Буковина-Молдагропромбуд», ПП «Гермес» про стягнення суми боргу за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ПП «ГЕРМЕС-АН» на користь ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі Чернівецької філії заборгованість за кредитним договором №71107С29 від 27.07.2007 року у сумі 15148118,77 грн.

Звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме:

- майно ОСОБА_1 - земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, цільове призначення якої - для переобладнання складських приміщень, відкритих складських майданчиків та офісу 1.11.6. Іншої комерційної діяльності, кадастровий номер :66:001:0013, та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, адмінбудівлі (виділене в натурі нерухоме майно), літ.Б, готовність якого становить 99% (дев`яносто дев`ять відсотків), яке належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності та підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 123441, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 15 червня 2007 року, на підставі договору купівлі- продажу від 10.09.2004 р.№ 9320, договору купівлі-продажу від 06.06.2007 р. № 5116, рішення Чернівецької міської ради виконавчого комітету від 27.03.2007 р. № 226/5;

- нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме нежилі будівлі, які складаються із Будівлі бані (літ.А-2). Будівлі прачечної-котельні (Літ Б), Будівлі майстерні (Літ В), Вбиральні (Літ Г), насосної (Літ Д), сараю (ЛітЖ) та огорожі (№1-2), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на нерухоме майно підтверджується: Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14577454, виданим Хотинським комунальним районним бюро технічної інвентаризації 17.05.2007р., Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №14577487, виданим Хотинським комунальним районним бюро технічної інвентаризації 17.05.2007р. та договором купівлі-продажу АВМ №733991 посвідченим Хотинською державною нотаріальною конторою 15.08.2000 р. за реєстровим №2225. Земельна ділянка площею 1650 м2, на якій розташовані нежилі будівлі, є власністю Хотинської міської ради;

- Єдиний майновий комплекс ЗАТ "Буковина - Молдагромпромбуд", юридична адреса с. Іспас, вул. Головна, 10, Вижницького району Чернівецької області, до складу якого входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи рухоме та нерухоме майно, сировину, продукцію, права вимоги та всі інші права та на все майно в тому числі основні фонди та оборотні засоби, а також інші цінності, що відображені в самостійному балансі товариства, або з будь якої причини не відображені в балансі, але є власністю товариства, та які стануть власністю товариства в майбутньому, в тому числі: Об`єкти нерухомості: Адмінкорпус (літ.А) 440,4 кв.м, Магазин (літ.Б) 172,02 кв.м, Склад (літ.В) 385,28 кв.м, Майстерня (літ.Г) 193,8 кв.м, Майстерня (літ.Д) 102,6 кв.м, Гаражі (літ.Е) 585,2 кв.м, Гаражі (літ.Ж) 444,7 кв.м, Компресорна (літ.З) 15,8 кв.м, Вбиральня (літ.І) 16,1 кв.м, Огорожа (№1) 487,7 кв.м, Огорожа (№2) 40,9 кв.м, огорожа (№3) 10,0 кв.м, Адмінбудинок (літ.А) 505,4 кв.м, Столова (літ.Б) 1314,3 кв.м, Вбиральня (літ.В) 17,6 кв.м, Пульт керування (літ.Г) 20,3 кв.м., Трансформаторна (літ.Д) 36,0 кв.м.. Право власності на зазначену нерухомість підтверджено Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.02.2005 р. (на адмінкорпус), виданим виконавчим комітетом Іспаської сільської ради на підставі рішення від 04.02.2004 р.; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ДКП Вижницьке РБТІ 16.09.2005 р., номер витягу 8371042, Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим ДКП Вижницьке РБТІ 14.05.07р. (номер витягу 14539967, реєстр. №9979318, № запису 235 в книзі 3 стор. 111). Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.02.2005 р. (на адмінбудинок), виданим виконавчим комітетом Іспаської сільської ради на підставі рішення від 04.02.2004 р.: Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим ДКП Вижницьке РБТІ 16.09.2005 р., номер витягу 8370831, Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим ДКП Вижницьке РБТІ 14.05.07 р.

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.03.20211 року у справі №2-873/2009 заяву ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про ухвалення додаткового рішення суду задоволено та ухвалено таке із зазначенням вартості кожного об`єкту, на яке звертається стягнення.

23.11.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано виконавчий лист № 2-873/2009 на виконання зазначеного рішення щодо боржника ОСОБА_1

09.12.2010 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження №23171408 про примусове виконання виконавчого листа №2-873/2009, який виданий 23.11.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці. Пунктами 2 та 3 указаної постанови встановлено боржнику строк для добровільного виконання вказаного виконавчого документу та попереджено боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.

В подальшому, 15.11.2017 року державним виконавцем винесено постанову у ВП №23171408 про повернення виконавчого документу стягувачу, якою виконавчий лист №2-873/2009, виданий 23.11.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці, повернуто стягувачу.

Водночас, 26.09.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №23171408, згідно якої стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 1514987,87 грн, а 26.12.2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55434304 з примусового виконання постанови №23171408 від 26.09.2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1514987,87 грн.

В подальшому, 22.12.2020 року державним виконавцем винесено постанову у ВП №55434304 про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий документ постанову №23171408, видану 26.09.2014 року, про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1514987,87 грн - повернуто стягувачу.

Поряд з цим з матеріалів справи вбачається, що 18.01.2018 року державним виконавцем винесено постанову у ВП №55579009 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-873/2009, який виданий 23.11.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці. Пунктом 3 указаної постанови стягнуто з боржника ( ОСОБА_1 ) виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1514984,87 грн.

15.06.2018 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №55579009, якою виконавчий документ виконавчий лист №2-873/2009, виданий 23.11.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці, -повернуто стягувачу.

Згідно матеріалів справи, окреме провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у ВП №55579009 не відкривалося.

16.10.2019 року державним виконавцем винесено постанову у ВП №60330759 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-873/2009, який виданий 23.11.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці, про стягнення заборгованості в розмірі 13506706,04 з боржника ОСОБА_1 на корись АТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Водночас 16.10.2019 року державним виконавцем винесено постанову у ВП №60330759 про стягнення виконавчого збору, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 1350670,60 грн.

В подальшому, 22.12.2020 року державним виконавцем винесено постанову у ВП №60330759 про повернення виконавчого документа стягувачу, якою виконавчий документ виконавчий лист №2-873/2009, виданий 23.11.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці, про стягнення заборгованості в розмірі 13506706,04 з боржника ОСОБА_1 на корись стягувача АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - повернуто стягувачу.

Згідно матеріалів справи, окреме провадження про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1350670,60 грн у ВП №60330759 не відкривалося.

11.01.2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№70647892 з виконання виконавчого листа №2-873/2009, який виданий 23.11.2010 року Першотравневим районним судом м. Чернівці.

Також 11.01.2023 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №70647892, якою стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 1350670,60 грн.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 24.03.2023 року у справі №2-873/2009 відмовлено у задоволенні заяви Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про роз`яснення рішення суду по цивільній справі №2-873/2009 про стягнення боргу за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставлене майно.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Першотравневого районного суду міста Чернівці зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка А.Г.

Ухвалою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 08.06.2023 року (справа №725/3821/23) скаргу задоволено повністю. Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка А.Г., яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №70647892. Зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка А.Г. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №70647892.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27.09.2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Державного експортно-імпортного банку України задоволено частково. Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.06.2023 року в частині задоволення скарги про зобов`язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка А.Г. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №70647892 змінено. Зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка А.Г. поновити порушене право боржника ОСОБА_1 шляхом вчинення дій щодо закінчення виконавчого провадження №70647892.

На виконання наведених рішень 03.10.2023 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №70647892 щодо примусового виконання виконавчого листа №2-873/2009 від 23.11.2010 року.

Поряд з цим 03.10.2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72938185, якою відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови №70647892 від 11.01.2023 року про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 1350670,60 грн.

12.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про ознайомлення з виконавчим провадженням №72938185.

20.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до заступника начальника Управління-начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зі скаргою, в якій просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №72938185, постанову від 11.01.2023 року ВП№70647892 про стягнення зі ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 1350670,60 грн, оскільки виконавчий збір за виконання рішення Першотравневого районного суду від 06.04.2009 у справі №2-873/2009 про солідарне стягнення боргу зі ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки виконано до відкриття провадження. Також просив винести постанову про виключення відомостей про боржника з Єдиного державного реєстру боржників з виконання виконавчих проваджень №55434304 та 72938185 з виконання постанов про стягнення виконавчого збору за виконання рішення Першотравневого районного суду від 06.04.2009 у справі №2-873-2009 про солідарне стягнення боргу зі ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконавчий збір стягнуто у виконавчому провадженні №55579009 при зверненні стягнення на майно.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 20.10.2023 року, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надіслав йому лист від 23.10.2023 року №6165, яким роз`яснено право боржника оскаржити рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно доданого до позову Витягу з Єдиного реєстру боржників, станом на 26.10.2023 року наявні відомості про боржника ОСОБА_1 за виконавчими провадженнями щодо стягнення виконавчого збору ВП №55434304 (запис 1) та №72938185 (запис 2).

За таких обставин позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ у редакції на час виникнення спірних у цій справі відносин) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є постанови державного виконавця від 11.01.2023 року у ВП №70647892 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1350670,60 грн та від 03.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП №72938185 з примусового виконання указаної постанови ВП №70647892 від 11.01.2023 року, а також наявність у Єдиному реєстрі боржників відомостей про боржника ОСОБА_1 за виконавчими провадженнями щодо стягнення виконавчого збору ВП №55434304 та №72938185.

Так, згідно приписів частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до частини першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону №1404-VІІІ передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У частині дев`ятій статті 27 Закону №1404-VІІІ визначено, зокрема, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону.

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наявних у матеріалах цієї справи копій судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій у справі №725/3821/23 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка А.Г. вбачається встановлення того, що предмет іпотеки (земельна ділянка в АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер :66:001:0013 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва, адмінбудівля літ. «Б», готовність якого становить 99%) було реалізовано шляхом проведення електронних торгів у червні 2018 року.

При цьому судом апеляційної інстанції у постанові від 27.09.2023 року у справі №725/3821/23 вказано, що дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №70647892 та стягнення з ОСОБА_1 залишку заборгованості за виконавчим документом 13506706,04 грн є зміною суті самого рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.04.2009 року, яким вирішено звернути стягнення на заставне майно.

Суд апеляційної інстанції у вказаній справі дійшов висновку про те, що відкриваючи виконавче провадження, державний виконавець не врахував, що у рішенні Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06.04.2009 року та додатковому рішенні Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16.03.2011 року передбачено чіткий порядок його виконання і виконавчий документ з його виконання містить вимоги про звернення стягнення на заставне майно з визначенням його вартості щодо кожного предмета іпотеки. Намагання державного виконавця забезпечити виконання судового рішення за допомогою заходів, які прямо не передбачені судовим рішенням, та без дотримання встановленого статтею 435 ЦПК України порядку зміни способу виконання рішення суду, є втручанням у право боржника на мирне володіння майном, тобто порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відтак, постановою Чернівецького апеляційного суду від 27.09.2023 року у справі №725/3821/23 зобов`язано державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Павлюка А.Г. поновити порушене право боржника ОСОБА_1 шляхом вчинення дій щодо закінчення виконавчого провадження №70647892.

Отже, судовими рішеннями у справі №725/3821/23 встановлено реалізацію предмета іпотеки на електронних торгах, тобто фактичне виконання у червні 2018 році рішення Першотравневого районного суду від 06.04.2009 у справі №2-873/2009 про солідарне стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та встановлено безпідставне відкриття 11.01.2023 року державним виконавцем виконавчого провадження №70647892 з виконання виконавчого листа №2-873/2009 від 23.11.2010 року Першотравневого районного суду м. Чернівці, у зв`язку з чим судом зобов`язано державного виконавця вчинити дії щодо закінчення ВП №70647892. Внаслідок цього державним виконавцем 03.10.2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №70647892 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VІІІ.

Враховуючи викладене та беручи до уваги приписи частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ, якою, зокрема, визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, що фактично і мало місце у даній ситуації, суд приходить до висновку про те, що виконавчий збір, визначений боржнику оскаржуваною постановою від 11.01.2023 року ВП №70647892 у розмірі 1350670,60 грн, стягненню не підлягає. Відтак, відповідачем 03.10.2023 року протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №72938185 з примусового виконання постанови №70647892 від 11.01.2023 року про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 1350670,60 грн.

Крім цього, з огляду на те, що відповідно до частини четвертої 27 Закону №1404-VІІІ державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору, між тим у даній ситуації згідно судових рішень у справі №725/3821/23 встановлено безпідставність винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№70647892 з виконання виконавчого листа №2-873/2009 від 23.11.2010 року Першотравневого районного суду м. Чернівці, то, відповідно, безпідставним є і винесення державним виконавцем одночасно з указаною постанови про стягнення виконавчого збору від 11.01.2023 року ВП №70647892.

Отже, перевіряючи оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані рішення.

Тому, постанови державного виконавця від 11.01.2023 року у ВП №70647892 про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 1350670,60 грн та від 03.10.2023 року про відкриття виконавчого провадження ВП №72938185 з примусового виконання зазначеної постанови є протиправними та підлягають скасуванню, відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 зобов`язального характеру, то такі, по суті, також підлягають задоволенню, оскільки фактично є похідними від попередніх вимог про скасування постанов щодо стягнення виконавчого збору ВП №70647892 та щодо відкриття виконавчого провадження ВП №72938185.

Поряд з цим, вирішуючи указані позовні вимоги, суд вважає за необхідне зазначити і таке.

Згідно частини першої статті 9 Закону №1404-VІІІ єдиний реєстр боржників - це систематизована база даних про боржників, що є складовою автоматизованої системи виконавчого провадження та ведеться з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна.

Відомості про боржників, включені до Єдиного реєстру боржників, є відкритими та розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України.

Відповідно до частини п`ятої статті 9 Закону №1404-VІІІ відомості про боржника вносяться до Єдиного реєстру боржників (крім відомостей щодо боржників, якими є державні органи, органи місцевого самоврядування, а також боржників, які не мають заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів більше трьох місяців, та боржників за рішенням немайнового характеру) одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно пункту 7 розділу ХІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року за №1126/29256, у разі скасування постанови про відкриття виконавчого провадження відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи Витягу з Єдиного реєстру боржників, станом на 26.10.2023 року наявні відомості про боржника ОСОБА_1 за виконавчими провадженнями щодо стягнення виконавчого збору ВП №55434304 (запис 1) та №72938185 (запис 2).

Оскільки судом визнано протиправною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.10.2023 року ВП №72938185, то відомості про боржника ОСОБА_1 за названим виконавчим провадженням щодо стягнення виконавчого збору підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників (запис 2).

Крім цього, підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників і відомості про боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням щодо стягнення виконавчого збору ВП №55434304 (запис 1), оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2020 року державним виконавцем було винесено постанову у ВП №55434304 про повернення стягувачу виконавчого документа - постанови №23171408 від 26.09.2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1514987,87 грн при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-873/2009 від 23.11.2010 року.

Водночас, як вбачається зі змісту постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП №55579009 від 15.06.2018 року, з боржника ОСОБА_1 вже було стягнуто виконавчий збір в розмірі 164314,27 грн при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-873/2009 від 23.11.2010 року.

При цьому, згідно наявних у справі матеріалів, суб`єкт владних повноважень, який був стягувачем щодо стягнення з боржника виконавчого збору у ВП №55434304, відомості про яке і містяться у Єдиному реєстрі боржників щодо боржника ОСОБА_1 зі стягнення виконавчого збору, протягом тривалого часу не вчиняв дій з метою пред`явлення виконавчого документа (постанови №23171408 від 26.09.2014 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1514987,87 грн) до виконання, виконавче провадження щодо примусового виконання указаної постанови не відкривалося.

Водночас протягом тривалого часу відомості щодо позивача як боржника за виконавчим провадженням №55434304 щодо стягнення виконавчого збору містяться в Єдиному реєстрі боржників, внаслідок чого останній обмежений, зокрема, у праві здійснювати будь-які операції із власним майном, здійснювати банківські операції, відкривати рахунки, кредитування тощо, що порушує його майнові права.

У зв`язку з цим суд звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статі 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, останній наголошує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, за правовою позицією Суду, є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: втручання держави у право особи повинне мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; якщо можливість втручання у право особи передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання; втручання у право особи, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції лише в тому випадку, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її права.

Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Конвенція в статті 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, Європейський суд з прав людини тлумачить поняття "майно" (possessions) набагато ширше й у контексті ст.1 Першого протоколу під "майном" розуміє не тільки "наявне майно" (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу "пропорційності" - "справедливої рівноваги (балансу)" між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Вирішуючи цей спір у частині позовних вимог зобов`язального характеру, суд враховує, що згідно приписів частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як вже було зазначено, метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту, згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13 Конвенції, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України", п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин кожної конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

У рішенні від 14 червня 2007 року у справі Свято-Михайлівська Парафія проти України (заява N 77703/01), Європейський Суд з прав людини вказав, що положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування.

При цьому Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №460/1601/19, посилаючись на вищезазначене рішення Європейського Суду зазначив, що елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005). Законодавча неврегульованість, позбавляє особу можливості діяти в межах власного розсуду.

В той же час, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №808/1486/16 звернув увагу, що у справах "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року ЄСПЛ дійшов висновку про те що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

За своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

В контексті спірних у цій справі відносин, суд також звертає увагу і на те, що згідно пункту 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 р. за №489/20802, за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо:

при повторному пред`явленні такого виконавчого документа до примусового виконання виконавче провадження за таким виконавчим документом закінчено на підставі частини першої статті 39 Закону, а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена);

після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено;

після повернення виконавчого документа стягувачу наявні обставини, визначені частиною першою статті 39 Закону (крім випадків, коли виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні), а також за умови сплати боржником витрат виконавчого провадження, здійснених під час виконавчого провадження, у якому виконавчий документ повернуто стягувачу (крім випадків, коли виконавчий документ повернуто приватним виконавцем, діяльність якого припинена), та виконавчого збору, який підлягав стягненню у цьому виконавчому провадженні (крім випадків, коли відповідно до статті 27 Закону виконавчий збір стягненню не підлягає);

відомості про боржника підлягають виключенню з Єдиного реєстру боржників на підставі судового рішення.

З огляду на викладене у своїй сукупності, застосовуючи механізм захисту права та його відновлення, порушеного суб`єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне позовні вимоги зобов`язального характеру задовольнити шляхом зобов`язання відповідача винести постанови про виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях №55434304 (запис 1) та №72938185 (запис 2).

Вказане, враховуючи зміст заявлених позовних вимог та суть спірних відносин між сторонами цієї справи, є належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача. Саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів обґрунтованість позову.

Натомість відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався.

У зв`язку з цим суд звертає увагу і на те, що відповідно до частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У даному випадку відповідачем-суб`єктом владних повноважень не було подано відзив на позов, при цьому без зазначення причин його неподання.

Указане кваліфікується судом як визнання позову, що, в свою чергу, також дає підстави суду для прийняття рішення про його задоволення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно наявних у справі квитанції до платіжної інструкції №26-993251/1 від 26.10.2023 року та платіжної інструкції кредитового переказу коштів №2 від 07.11.2023 року позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 15567 грн 20 коп.

Враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у виді судового збору у вказаному розмірі.

Керуючись статтями 2, 6, 7, 8, 9, 72 -78, 90, 139, 159, 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору від 11 січня 2023 року ВП №70647892 у розмірі 1350670,60 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження ВП № 72938185 від 03 жовтня 2023 року.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винести постанови про виключення відомостей про боржника ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників щодо виконання постанов про стягнення виконавчого збору у виконавчих провадженнях №55434304 (запис 1) та №72938185 (запис 2).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 15567 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 23.11.2023 року.

Повне найменування учасників справи: позивач ОСОБА_1 (с. Рукшин, Дністровський район, Чернівецька область, РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. П. Целана, 11, м. Чернівці, ).

Суддя О.П. Лелюк