Справа № 420/3833/23
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/3833/23

Перша інстанція: суддя Бжассо Н.В.,

повний текст судового рішення

складено 17.07.2023, м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року, у справі за адміністративним позовом Первинної профспілкової організації працівників територіальних органів Міністерства юстиції України в інтересах ОСОБА_1 до Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» про проходження публічної служби,-

В С Т А Н О В И Л А :

Первинна профспілкова організація працівників територіальних органів Міністерства юстиції України в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому заявлено вимоги Державній установі «Херсонський слідчий ізолятор», а саме:

- визнання протиправним та скасування наказу від 24 січня 2023 року № 4/ОС «Про особовий склад»;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора І категорії Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» з 25 січня 2023 року;

- стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 25 січня 2023 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року задоволено позовні вимоги, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ від 24 січня 2023 року № 4/ОС «Про особовий склад»;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора І категорії Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» з 25 січня 2023 року;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 25 січня 2023 року по 17 липня 2023 року, у сумі 59 962,14 грн, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у межах спірних правовідносин позивача правомірно звільнено зі служби у зв`язку із скороченням штату Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор».

При цьому, на переконання апелянта, позивача у встановленому порядку та у встановлені строки повідомлено про майбутнє звільнення зі служби.

Також, апелянт вважає, що ним з поважних причин не враховано наявності у позивача переважного права на залишення на посаді, так як позивачем не повідомлялось апелянта про наявність у нього відповідного права та не надавались відповідні докази.

Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції невірно обраховано суму середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу.

В свою чергу, Первинною профспілковою організацією працівників територіальних органів Міністерства юстиції України подано відзив на отриману апеляційну скаргу у якому зазначено, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин порушено процедуру звільнення позивача зі служби.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення зміні, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу в Державній кримінально-виконавчій службі України на посаді молодшого інспектора 1 категорії відділу охорони ДУ «Херсонський слідчий ізолятор».

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13 травня 2022 року № 1951/5, у зв`язку із тимчасовим знаходженням на непідконтрольній території України, в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» оголошено простій з 14 травня 2022 року до закінчення воєнного стану в Україні.

Згідно з наказом Міністерства юстиції України від 06 липня 2022 року № 2829/5, припинено з 11 липня 2022 року простій, оголошений відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 13 травня 2022 року № 1951/5, в державній установі «Херсонський слідчий ізолятор».

Наказом ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» від 11 липня 2022 року № 44/0C-пр, оголошено простій персоналу установи з 11 липня 2022 року до закінчення дії воєнного стану та дозволено працівникам установи до закінчення простою бути відсутніми на робочих місцях та не виконувати дистанційну роботу поза межами адміністративних будівель установи.

При цьому, наказами Міністерства юстиції України від 06 жовтня 2022 року 4298/5 та від 21 грудня 2022 року № 5766/5 затверджено нову структуру та штат ДУ «Херсонський слідчий ізолятор».

Згідно з новою структурою в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» передбачено 60 штатних одиниць, тоді як попередньою структурою, що затверджена наказом № 2398/к від 01 жовтня 2021 року, передбачалось 300 штатних одиниць.

Відповідно до пп. 1.137 п. 1 наказу ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» від 21 жовтня 2022 року № 10 ОД, передбачено необхідність попередження прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 про можливе наступне вивільнення у зв`язку із скороченням структури та штату ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» через два місяці після отримання попередження.

Згідно з актом від 28 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 повідомлено про наступне звільнення через месенджери Вайбер, Телеграм, Ватсап.

Згідно з наказом ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» від 24 січня 2023 року № 4/ОС «Про особовий склад», ОСОБА_1 24 січня 2023 року звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

Не погоджуючись з правомірністю свого звільнення, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивача протиправно звільнено зі служби в ДУ «Херсонський слідчий ізолятор», з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження.

Згідно ч. 5 ст. 23 ЗУ «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, згідно п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Згідно ч. 1 ст. 68 ЗУ «Про Національну поліцію», у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 68 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно ч. 3 ст. 68 ЗУ «Про Національну поліцію», поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Згідно ч. 5 ст. 68 ЗУ «Про Національну поліцію», переважне право на залишення на службі в поліції при реорганізації надається поліцейським з більш високими кваліфікацією та досягненнями у службовій діяльності. За рівних умов щодо кваліфікації та досягнень у службовій діяльності перевага в залишенні на службі надається особам, які мають таке право відповідно до вимог законодавства.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності звільнення позивача зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України за наслідком скорочення штату ДУ «Херсонський слідчий ізолятор», відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію».

При цьому, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи протиправним звільнення позивача зі служби, судом першої інстанції зроблено висновок, що позивач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 68 ЗУ «Про Національну поліцію», письмово не попереджений про можливе наступне звільнення зі служби за два місяці до такого звільнення.

В свою чергу, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) працівник, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби за два місяці до такого звільнення.

В даному випадку, на підтвердження факту повідомлення позивача про можливе звільнення, суб`єктом владних повноважень надано скріншот листування з користувачем ОСОБА_2 у месенджері «VIBER».

При цьому, на переконання суб`єкта владних повноважень, на відповідному скріншоті зафіксовано факт отримання позивачем фотокопії повідомлення про майбутнє звільнення.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що з наданого скріншоту неможливо встановити точну дату направлення відповідного повідомлення, а також безпомилково встановити факт ознайомлення позивачем зі змістом відповідного повідомлення.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

Тобто, за умови узгодження між позивачем та ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» альтернативних способів листування, відповідне повідомлення про майбутнє звільнення могло бути направлено позивачу через месенджер «VIBER».

Проте, будь-яких доказів узгодження між позивачем та ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» альтернативних способів листування, а також користування ними, судом не зібрано.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивача у межах спірних правовідносин належним чином не попереджено про можливе наступне звільнення зі служби за два місяці до такого звільнення.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги та визнаючи протиправним звільнення позивача зі служби, судом першої інстанції також зроблено висновок про те, що при звільненні позивача ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» не перевірено наявності переважного права у позивача для залишення на службі.

Між тим, з аналізу вищевикладених норм матеріального права вбачається, що звільнення у зв`язку із скороченням штатів допускається лише при відсутності можливості подальшого використання працівника на службі.

При цьому, під час обрання кола працівників, які продовжать службу відповідному органі після скорочення штатів, суб`єкт призначення має враховувати рівень кваліфікації та досягнення відповідних працівників у їхній службовій діяльності.

Проте, у ході розгляду даної справи, суб`єктом владних повноважень не надано, а судом не зібрано доказів, з яких можливо встановити факт перевірки ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» наявності у позивача переважного права на залишення на службі.

З іншого боку, з надано до суду протоколу засідання кваліфікаційної комісії ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» від 25 грудня 2022 року неможливо встановити за якими саме критеріями суб`єктом владних повноважень визначено, що 37 працівників ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» мають більший рівень кваліфікації та досягнень у їхній службовій діяльності, а як наслідок відповідне переважне право, в порівнянні з позивачем.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказане порушення також є підставою для визнання протиправним наказу про звільнення позивача зі служби.

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок № 100), під час здійснення обрахунку суми середнього заробітку позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п. 2 Порядок № 100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 2 Порядок № 100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно п. 4 Порядок № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Згідно п. 8 Порядок № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

В даному випадку, апелянт вважає, що судом першої інстанції при визначенні середньоденного грошового забезпечення помилково використано інформацію про отримувані позивачем виплати у березні та квітні 2022 року, так як при обрахунку відповідної суми мала враховуватися інформація за два останні місяці перед звільненням.

При цьому, враховуючи, що за два останні місяці перед звільненням зі служби, у зв`язку з перебуванням персоналу ДУ «Херсонський слідчий ізолятор» в режимі простою, позивачу виплачувалась лише частина його грошового забезпечення, яка є меншою за розмір мінімальної заробітної плати, апелянт вважає, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача має обраховуватися з розміру мінімальної заробітної плати.

В свою чергу, враховуючи вимоги вищевикладених норм матеріального права, колегія суддів погоджується з апелянтом у тому, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача має обраховуватися з розміру мінімальної заробітної плати.

З іншого боку, колегія суддів зазначає, що апелянтом не оскаржується обрахована судом першої інстанції тривалість вимушеного прогулу позивача (174 дні), а тому колегія суддів вважає, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, загальним розміром 38 222,95 грн (174 дні х 6700,00 грн х 2 / 61 календарний день за листопад та грудень 2022 року).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог у даній справі.

При цьому, враховуючи допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року - змінити, виклавши 4 абзац резолютивної частини рішення суду у наступній редакції:

"Стягнути з Державної установи «Херсонський слідчий ізолятор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 січня 2023 року по 17 липня 2023 року, розміром 38 222,95 (тридцять вісім тисяч двісті двадцять дві) грн, з урахуванням належних до сплати податків та інших обов`язкових платежів.".

В решті, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 липня 2023 року - залишити без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на Державну установу «Херсонський слідчий ізолятор».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді О.В. Єщенко А.В. Крусян