Справа № 460/49464/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 460/49464/22 пров. № А/857/9129/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Кузьмича С.М., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

суддя у І інстанції Друзенко Н.В.

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 17 квітня 2023 року,

ВСТАНОВИВ :

15 листопада 2022 року Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_1 заподіяну матеріальну шкоду у сумі 25887,07 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі № 460/49464/22, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, вказаний позов було задоволено повністю.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що з наказом Про результати службового розслідування по факту нестачі майна інженерної служби, яке рахується за капітаном ОСОБА_2 , яким відповідача було притягнуто до матеріальної відповідальності, ОСОБА_1 був ознайомлений. При цьому, з висновками комісії Військової частини НОМЕР_2 щодо нестачі військового майна погодився, нестачу визнав, претензій до комісії не мав, а тому повинен понести матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який у своїй скарзі просило скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідач зазначив, що військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 проходив з 30 січня 2019 року по 17 лютого 2020 року та в період служби в цій частині не отримував інженерне майно.

При цьому звертає увагу, що інженерне майно він отримував в період служби у Військовій частині НОМЕР_2 та у Військовій частині НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) відповідно до накладних №32 від 16.02.2017 та №94 від 25.04.2017, однак це майно було в подальшому передано лейтенанту ОСОБА_3 по накладних №115 від 19.06.2017 та №73 від 04.04.2017.

З військової частини НОМЕР_2 скаржник вибув 29 січня 2019 року і на той момент було здано все ввірене йому майно, що підтверджено наказом №24 від 29.01.2019.

Проведення інвентаризації військово-технічного майна інженерної служби та проведення службового розслідування по факту нестачі майна було здійснено через 9-10 місяців після вибуття ОСОБА_1 з Військової частини НОМЕР_2 .

Водночас вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки такий розпочав свій перебіг з 18 лютого 2020 року, часу його звільнення з військової служби, а не з жовтня 2022 року (закриття провадження у цій справі в порядку цивільного судочинства), як зазначив суд першої інстанції.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу з 07 листопада 2016 року по 17 лютого 2020 року, зокрема: з 07 листопада 2016 року по 12 липня 2017 року у Військовій частині НОМЕР_3 ( НОМЕР_2 ) на посаді начальника групи навчально-тренувального комплексу циклової комісії підготовки інженерних підрозділів відділення підготовки фахівців підрозділів оперативного забезпечення; з 12 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року зарахований в розпорядження начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного; з 31 серпня 2017 року по 28 грудня 2017 року у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу-викладача навчального механізованого взводу навчальної механізованої роти навчального механізованого батальйону; з 28 грудня 2017 року по 18 січня 2019 року у Військовій частині НОМЕР_2 на посаді командира інженерно-саперної роти групи інженерного забезпечення; з 30 січня 2019 року по 17 лютого 2020 року у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира взводу-викладача навчального механізованого взводу навчальної механізованої роти навчального механізованого батальйону.

Під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_2 ОСОБА_1 отримав майно інженерної службу ввірене йому для зберігання відповідно до накладних №10 від 23.01.2018, №24 від 05.02.2018, №32 від 16.02.2017, №39 від 02.03.2018, №945 від 20.03.2018, №55 від 26.03.2018, №118 від 18.07.2018, №94 від 25.04.2017, №4 від 06.02.2019, №96 від 22.05.2018 (а.с. 23-33).

З метою здійснення контролю наявності майна згідно Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 № 440, виконання наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 07.10.2019 № 469-АД Про організацію та проведення перевірки (інвентаризації озброєння і військової техніки та майна військової частини, наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2019 №455- АД Про призначення службового розслідування за фактом можливої втрати майна інженерної служби та наказу командира військової частини НОМЕР_2 №569-АД від 14.11.2019 в період з 14 листопада по 18 листопада 2019 року проведено перевірку військово-технічного майна інженерної служби, яке рахується за капітаном Е. Загородним.

За результатами інвентаризації встановлено нестачу військово-технічного майна інженерної служби, яке обліковувалося за капітаном АДРЕСА_1 на загальну суму 23568,57 грн, а саме: лопата піхотна 90 шт.: чохол до лопати піхотної - 90 шт: У-МОН-90 - 2 шт.; У-МОН-50 - 11 шт.; У-МОН-50 - 7 шт.; У-93М-72 - 23 шт.; У-ОЗМ-72 - 7 шт.; У-ПМН-2 30 шт.; У-ТМ-62М - 85 шт.; ТМ-62М - 95 шт.; У- МВЧ-62 - 180 шт.; МУВ 2-10 шт., МУВ-3 -10 шт.: МУВ- 10 шт.; саперний провід СПП2 - 0,99 км.; підривна машинка КПМ-3 - 2 к-т; підривна машинка ПМ-4 - 2 к-т.; міношукач ИМП - 3 шт.; сумка мінера підривника - 2 к-т.; пила поперечна -1т.; лопата саперна БСЛ-110 - 30 шт; мінний шнур МШ - 8 пгг.; перископ ПИР - 2 пгг.; перископ ПИР - 1 шт.; сумка мінера підривника СМП - 2 пгг.; комплект для маскування MKT - Т - 1 к-т.; кутовий відбивач ОМУ - 30 шт.; кутовий відбивач Сфера ПР - 4 шт.; саперний провід СПП - 1 км.; У-ПОМЗ-2М - 13 шт.; У-ПОМЗ- 2-10 шт.; омметр М-57 - шт.; лінійний міст Р-3043 - 2; У-МВЄ-72 - 1. Даний факт підтверджено звіряльною відомістю результатів інвентаризації запасів протоколу інвентаризації комісії (а.с. 10-13).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 30 січня 2020 року №7-ОД Про результати службового розслідування по факту нестачі майна інженерної служби, яке рахується за капітаном ОСОБА_4 за неналежне виконання службових обов`язків, порушення вимог статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 6 Закону України Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі від 3 жовтня 2019 року №160- IX капітана ОСОБА_1 за фактом недостачі військового майна, переданого під звіт для зберігання та використання, що призвело до матеріальних збитків державі, притягнуто до повної матеріальної відповідальності за матеріальні збитки в розмірі 33097,43 грн (а.с. 18-20).

Із цим наказом капітан ОСОБА_1 ознайомлений 06 лютого 2020 року, що підтверджується аркушем доведення наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 30 січня 2020 №7-ОД (а.с. 21).

27 лютого 2020 року з відповідача стягнуто 4874,32 грн, залишок становить 25887,07 грн, що підтверджено витягом з книги обліку грошових стягнень і нарахувань за номенклатурою на 2020 р. №374/3211 т.13 стор № 88 (а.с. 22).

Оскільки матеріальна шкода відповідачем не відшкодована, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Положеннями частини четвертої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини четвертої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями Кодексу адміністративного судочинства України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення з позовом до суду, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення позовної заяви, в тому числі щодо своєчасного пред`явлення позову для чого особа, зацікавлена у її поданні, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Водночас, особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовано статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Отже, за загальним правилом строк звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень становить три місяці з дня виникнення підстав, що дають йому право на пред`явлення до суду визначених законом позовних вимог. Інші строки звернення допускаються, але вони мають бути чітко встановлені Кодексом адміністративного судочинства України або іншими законами.

Позивач, як суб`єкт владних повноважень, звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заподіяної матеріальної шкоди та подав клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом. В обґрунтування вказаного клопотання послався на те, що у грудні 2022 року звернувся з таким позовом в порядку цивільного судочинства до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області, яким 22 грудня 2021 року було відкрито провадження. Проте ухвалою цього ж суду від 14 березня 2022 року провадження у справі про стягнення з ОСОБА_1 заподіяної матеріальної шкоди було закрито. Копія такої ухвали надійшла Військовій частині НОМЕР_1 лише 28 жовтня 2022 року, тому просив поновити пропущений строк.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 02 березня 2023 року визнано причини пропуску строку для звернення Військової частини НОМЕР_1 поважними та поновлено пропущений строку звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких мотивів.

Підстава, яка дала Військовій частині НОМЕР_1 право на пред`явлення даного позову виникла з часу винесення наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Про результати службового розслідування по факту нестачі майна інженерної служби, яке рахується за капітаном ОСОБА_2 та яким відповідача було притягнуто до матеріальної відповідальності, а саме з 30 січня 2020 року.

Водночас апеляційний судом встановлено, що Військова частина НОМЕР_1 вперше зверталася до суду цивільної юрисдикції з позовом у грудні 2021 року до суду, однак Дубенський міськрайонний суд Рівненської області дійшов висновку про закриття провадження у справі.

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що правова позиція щодо юрисдикції аналогічного спору (спір з приводу відшкодування матеріальної шкоди, завданої особою державі під час проходження військової служби) викладено, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16, від 23 січня 2019 року у справі № 825/730/16. Спори у цих справах також стосувалися звернення суб`єкта владних повноважень із позовом про стягнення грошових коштів з особи, що перебувала на публічній/державній службі, і суд дійшов висновку, що питання стягнення збитків/відшкодування шкоди, завданих особою, що перебуває або перебувала на державній/публічній службі, має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства.

Тобто, правова позиція щодо юрисдикції у аналогічних спорах була змінена ще в грудні 2018 року. Тому звертаючись із вказаним позовом до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області у грудні 2021 року позивач, як суб`єкт владних повноважень, мав би знати про зміни судової практики щодо юрисдикції вирішення аналогічних спорів.

З приводу посилання позивача на статтю 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі», відповідно до якої особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди, апеляційний суд звертає увагу, що даною статтею встановлено строк притягнення до матеріальної відповідальності, а не строк звернення до суду.

При цьому апеляційний суд зазначає, що відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 258 цього Кодексу передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до частини 3 статті 233 Кодексу законів про працю України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Отже, виходячи із системного аналізу зазначених положень законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що при зверненні із позовом про відшкодування матеріальної шкоди у порядку цивільного судочинства позивач вже тоді пропустив строк звернення до суду, оскільки з таким позовом він звернувся майже через два роки з часу винесення наказу командира Військової частини НОМЕР_2 Про результати службового розслідування по факту нестачі майна інженерної служби, яке рахується за капітаном ОСОБА_2 .

При цьому апеляційний суд наголошує, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Також суд зазначає, що законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно із приписами пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та залишити позов Військової частини НОМЕР_1 без розгляду.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 319, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року у справі № 460/49464/22 скасувати та адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді С. М. Кузьмич
Н. М. Судова-Хомюк