Справа № 440/5722/23
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 листопада 2023 р.Справа № 440/5722/23

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 по справі № 440/5722/23

за позовом ОСОБА_1

до Виконавчого комітету Решетилівської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати інформацію,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, в якому просила: визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, яка полягає у ненаданні запитуваної у заяві від 18.04.2023 р. про надання копій документів № 1 інформації; зобов`язати Виконавчий комітет Решетилівської міської ради надати ОСОБА_1 відповідь на заяву від 18.04.2023 р. про надання копій документів № 1: 1) копію (копії) всіх Карток реєстрації особи ОСОБА_2 ; 2) копії всіх інформаційних карток щодо здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування ОСОБА_2 ; визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, яка полягає у ненаданні запитуваної у заяві від 18.04.2023 р. про надання копій документів № 2 інформації; зобов`язати Виконавчий комітет Решетилівської міської ради надати ОСОБА_1 відповідь на заяву від 18.04.2023 р. про надання копій документів № 2: сканкопії документів, на підставі яких Решетилівська міська рада та Виконавчий комітет Решетилівської міської ради були повідомлені про дату смерті її померлого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця територіальної громади; інформацію хто і коли повідомив Решетилівську міську раду та Виконавчий комітет Решетилівської міської ради про дату смерті мешканця територіальної громади ОСОБА_2 : територіальний орган (підрозділ) ДМС, чи ПП «Решетилівський «Житлосервіс», чи спадкоємець, який приніс свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , чи Решетилівська державна нотаріальна контора, чи були отримані відомості про державну реєстрацію смерті з Державного реєстру актів цивільного стану?; визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Решетилівської міської ради, яка полягає у ненаданні запитуваної у заяві від 18.04.2023 р. про надання витягу інформації; зобов`язати Виконавчий комітет Решетилівської міської ради надати ОСОБА_1 витяг з Реєстру територіальної громади стосовно її померлого батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 р. по справі № 440/5722/23 залишено без змін.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового судового рішення, в якій просила: прийняти додаткову постанову, якою вирішити її невирішену апеляційну скаргу; визнати помилковою постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 р., скасувати її та з метою виконання завдання адміністративного судочинства задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 ; у додатковій постанові дослідити всі аргументи її апеляційної скарги, а саме: 1) жодний з трьох листів відповідача всупереч ст. ст. 7, 12 «Про електронні документи та електронний документообіг» та п. 11 Глави 8 Розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 р. №1 000/5 в редакції наказу Міністерства юстиції України № 1827/5 від 12.06.2018 р., не були скріплені кваліфікованими електронними підписами заступника міського голови ОСОБА_3 . Відсутність кваліфікованого електронного підпису заступника міського голови ОСОБА_3 на всіх відповідях Виконавчого комітету Решетилівської міської ради на підставі ст. ст. 73-76 Кодексу адміністративного судочинства України є належними, допустимими, достовірними і у своїй сукупності достатніми доказами того, що в законному порядку позивачка не отримала жодної відповіді; 2) виконавчий комітет Решетилівської міської ради у відзиві не довів, що заступнику міського голови ОСОБА_3 не потрібно було скріплювати електронні копії листів від 24.04.2023 р. своїм кваліфікованим електронним підписом, а порушив питання неправомірності звільнення позивачки судом від сплати судового збору, яке вже вирішено судом (зловживання відповідачем процесуальними правами); 3) документи в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, відповідач не подає тому, що ці документи підписують не ті особи, прізвище яких задеклароване біля підпису. Доказ того, що замість міського голови ОСОБА_4 підписуються інші люди є почесні грамоти Решетилівської міської ради, де справжній підпис міської голови Дядюнової О.А. скріплений гербовою печаткою і який відрізняється від підпису на процесуальних документах; 4) недотримання відповідачем форми відзиву на позов щодо направлення копії відзиву учасникам справи та його непідписання, що призвело до того, що відзив поданий відповідачем не відповідає вимогам ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, а отже, є недопустимим порядку ст. 74 Кодексу адміністративного судочинства України доказом; 5) відповідач, щоб поширити недостовірну інформацію, що ОСОБА_2 це не батько позивачки і квартира за адресою: АДРЕСА_1 це не квартира позивачки, подав до суду відзив, в якому всупереч ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України послався на докази, які не були покладені в основу оскаржених до суду першої інстанції листів-відмов від 24.04.2023 р. Таким чином відповідач протиправно здобуває докази для сторони відповідача по цивільній справі № 546/239/23, де Решетилівська міська рада є третьою особою на стороні відповідача, а юридичний відділ спільний для Решетилівської міської ради та Виконавчого комітету Решетилівської міської ради. Виконавчий комітет Решетилівської міської ради подбав про те, щоб ОСОБА_5 було оправдання чому вона не зазначила позивачку спадкоємцем першої черги, коли 13.05.2022 р. подавала нотаріусу заяву про реєстрацію заведення спадкової справи та інші документи і чому її квартира опинилася у спадщині батька ОСОБА_1 , який не мав до неї жодного відношення.; 6) суд встановив, що позивачка ні відповідачу, ні до суду не надала свідоцтва про народження та не надала відповідачу належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачка є власником (співвласником) житла, представником, законним представником особи або власника (співвласника) житла, уповноваженою особою житла, іпотекодержателем або довірчим власником (не зазначивши житла за якою адресою). Ні суд у своїй ухвалі про відкриття провадження, ні відповідач у своїх листах-відмовах від 24.04.2023 р. не посилався на те, що ці документи необхідно було подати. З метою спростування недостовірної інформації, яка поширена в ЄДРСР, позивачка має право надати суду апеляційної інстанції ті докази, в неподанні яких її безпідставно звинуватили, щоб відмовити у задоволенні позову. На підтвердження того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 є постанови судді Решетилівського районного суду Полтавської області Обідіної О.І. від 22.11.1999 р. по справі № АЕ-29/1999 стосовно стягнення аліментів з батька позивачки ОСОБА_2 на її утримання до досягнення нею повноліття; відомості з ДРФОПП від 01.10.2018 р., які надані ОСОБА_6 Полтавською об`єднаною інспекцією ГУДФС у Полтавській області; копії заяв ОСОБА_2 від 23.01.2009 р., від 05.11.2009 р., від 20.08.2014 р. та відомості з ДРФОПП від 14.11.2017 р., які надані ОСОБА_1 ДПІ у Шевченківському районі ГУДФС у м. Києві. На підтвердження того, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 є витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно та копія рішення від 29.04.2004 р. про зміну статусу службової квартири; 7) рішенням в ЄДРСР без належного дослідження в суді першої інстанції поширена недостовірна інформація, що позивачкою не було підтверджено родинні зв`язки з померлою особою ОСОБА_2 . На підвердження того, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 є постанови судді Решетилівського районного суду Полтавської області Обідіної О.І. від 22.11.1999 р. по справі № АЕ-29/1999 стосовно стягнення аліментів з батька позивачки ОСОБА_2 на її утримання до досягнення нею повноліття; відомості з ДРФОПП від 01.10.2018 р., які надані ОСОБА_6 Полтавською об`єднаною інспекцією ГУДФС у Полтавській області; копії заяв ОСОБА_2 від 23.01.2009 р. , від 05.11.2009 р., від 20.08.2014 р. та відомості з ДРФОПП від 14.11.2017 р., які надані ОСОБА_1 ДПІ у Шевченківському районі ГУДФС у м. Києві та повторне свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , яке позивачка як його донька отримала 28.09.2022 р. Важливим є те, що суд в ухвалі від15.05.2023 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в адміністративній справі не вимагав надати докази для підтвердження, що позивачка є донькою ОСОБА_2 ; 8) суд неправильно застосував Закон України "Про поховання та похоронну справу", тому, що за даних правовідносин на підставі ч. 5 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України необхідно застосовувати параграф 27 Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) 2016/679 від 27.04.2016 р. про захист фізичних осіб у зв`язку з опрацюванням персональних даних і про вільний рух таких даних, та про скасування Директиви 95/46/ЄС (Загальний регламент про захист даних), згідно якого цей Регламент не застосовують до персональних даних померлих осіб. 9) на підставі параграфу 27 Регламенту Європейського Парламенту і Ради (ЄС) 2016/679 від 27.04.2016 р. про захист фізичних осіб, у зв`язку з опрацюванням персональних даних і про вільний рух таких даних, та про скасування Директиви 95/46/ЄС (Загальний регламент про захист даних) цей Регламент не застосовують до персональних даних померлих осіб. На підставі ч. 5 ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України, з врахуванням ст. 9 Конституції України цей Регламент є частиною національного законодавства України і має вищу юридичну силу, ніж ст. 7 Закону України Про поховання та похоронну справу. Отже, ст. 7 Закону України Про поховання та похоронну справу. Крім того, у зв`язку з тим, що справа має виняткове значення для позивачки вона просила провести судове засідання в режимі відеоконференції.

Згідно із ч. 3 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 р. прийнята за результатами апеляційного розгляду справи № 440/5268/23 в порядку письмового провадження, то питання про прийняття додаткової постанови вирішується судом в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши заяву позивачки про ухвалення додаткового рішення по справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що додатковими судовими рішеннями є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, які не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові постанови (ухвали) можуть прийматися (постановлятися) у випадку, зокрема, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання.

Процесуальний інститут додаткового судового рішення дає можливість виправити помилки суду, спричинені недотриманням вимог судового рішення, зокрема, щодо наявності в ньому відповіді на всі заявлені вимоги позивача (скаржника в адміністративному процесі), наявності суджень суду щодо способу виконання судового рішення у випадку, коли такі судження є необхідними, вирішення питання про судові витрати.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постановах Верховного Суду від 16.01.2023 р. у справі № 140/9483/21, від 30.01.2023 р. у справі № 803/63/16.

Таким чином, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Також, додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткове рішення може бути ухвалене на підставі лише тих доказів, які досліджувалися під час судового розгляду справи і лише за тими обставинами, які були предметом встановлення та оцінки судом.

Додаткове рішення не може виходити за межі спірних правовідносин, встановлювати нові юридичні факти та вирішувати питання, які не входили до предмету спору, а так само, які вирішені не так, як вважає за потрібне сторона по справі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права, викладений в постановах від 09.02.2023 р. у справі № 160/6209/21 та в ухвалі від 03.04.2023 р. у справі № 640/2656/21.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 , позивачка просить суд апеляційної інстанції прийняти додаткову постанову, якою задовольнити її апеляційну скаргу і визнати помилковою та скасувати постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 р., тобто, позивачка фактично не погоджується з постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 р.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки протилежні, прийнятому судовому рішенню, а суд не наділений повноваженнями змінювати суть прийнятої раніше постанови шляхом прийняття додаткової постанови.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ключові аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 розглянуті по суті та отримали достатню оцінку в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 16.10.2023 р., у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Кодексу адміністративного судочинства України, про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 243, 252, 292, 311, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 440/5722/23.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Присяжнюк О.В.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.