Справа № 240/22563/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Житомир справа № 240/22563/23

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач) в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до педагогічного стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді методиста Станції юних техніків та періоду служби в армії;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до педагогічного стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді методиста Станції юних техніків та періоду службу в армії;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті йому грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, визначеної пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є протиправними, оскільки його страховий стаж на посадах, установлених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», становить більше 35 років і до моменту призначення пенсії за віком він будь-якої іншої пенсії не отримував. 21.03.2023 позивачу було призначено пенсію за віком, а грошову допомогу не призначено та не виплачено. 19.05.2023 позивачем подано до відповідача клопотання про зарахування стажу служби в армії з 11 листопада 1983 року по 02 листопада 1984 року та період роботи на посаді методиста з 02.09.1991 по 15.07.1995 до спеціального стажу. Листом відповідач повідомив позивача, що ним не підтверджено 35 років страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відмовив у виплаті вказаної допомоги. Відмова аргументована тим, що посада методиста станції юних техніків не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі -Постанова № 909). Зарахування часу проходження військової служби до страхового стажу, чинним законодавством не передбачено. Позивач вважає таку відмову протиправною, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 позовну заяву залишено без руху.

На виконання вимог ухвали позивачем поданий уточнений позов.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву та надійшла до суду 09.11.2023. Відповідач вказує, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років не зараховано період роботи на посаді методиста з 02.09.1991 по 14.07.1995 на посаді методиста станції юних техніків згідно запису 4-5 трудової книжки НОМЕР_1 та довідки від 01.03.2023 №79 виданої Департаментом освіти Житомирської міської ради, оскільки дана посада не передбачена Перелікам №909. Згідно наданих документів стаж за вислугу років складає 34 роки 5 місяців 13 днів. Зарахування часу проходження військової служби до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», чинним законодавством не передбачено.

Суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 16 серпня 1982 року позивач:

- запис 2 у трудовій книжці, з 10.11.1982 звільнений з посади вихователя групи продовженого дня Коднянської восьмирічної школи в зв`язку з призовом строкової служби до лав Радянської армії (наказ №191 по Житомирському району від 29.10.1982;

- запис 4-5 у трудовій книжці, з 02.09.1991 (наказ № 782-к від 02.09.1991 ) по 13.07. 1995 (рішення міськвиконкому від 13.07.1995 №356) працював на посаді методиста станції юних техніків.

Відповідно до довідки Житомирського об`єднаного центру комплектування та соціальної підтримки Житомирської області від 01.03.2023 №112, старшина у відставці ОСОБА_1 , 1963 р.н. був призваний Житомирським МВК і проходив строкову військову службу з 11 листопада 1982 р. по 02 листопада 1984р.

Відповідно до довідки Департаменту освіти Житомирської міської ради від 14.03.2023 №552 рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 13.07.1995 №356 станцію юних техніків перереєстровано в міський центр науково-технічної творчості учнівської молоді м. Житомира.

З 21 березня 2023 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

19 травня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із клопотанням про зарахування стажу служби в армії з 11 листопада 1983 року по 02 листопада 1984 року та період роботи на посаді методиста з 02.09.1991 по 15.07.1995 року до спеціального стажу, який дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років відповідно до пункту «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також здійснити нарахування та виплату йому грошову допомогу в розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 16 червня 2023 року № 22221-20473/В-02/8-0600/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача, що ним не підтверджено 35 років страхового стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та відмовив у виплаті вказаної допомоги. Відмова аргументована тим, що посада методиста станції юних техніків не передбачена Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (дал - Постанова № 909). Зарахування часу проходження військової служби до страхового стажу, чинним законодавством не передбачено.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності у позивача права на призначення та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у частині 1 статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців.

Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати» (далі - Порядок №1191).

Пунктом 2 Порядку № 1191 установлено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

А пунктом 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Отже, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у позивача необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних, визначених законодавством посадах, й виходом на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотриманням такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 13 березня 2018 року у справі № 234/13835/17.

Як слідує зі змісту наданої відповідачем відповіді на заяву позивача, відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача права на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 з огляду на те, що не зараховано період з 03.09.1991 по 15.07.1995 на посаді методиста станції юних техніків, оскільки дана посада не передбачена Порядком.

Суд не погоджується з такими висновками відповідача з огляду на таке.

Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04 листопада 1993 року, визначені посади в професійно-технічних навчальних закладах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років. До цього переліку не включено посаду методистів у позашкільних закладах.

Разом з тим Переліком посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14 червня 2000 року, посада методиста у позашкільних закладах належить до категорії педагогічних працівників. А Постановою № 909 (зі змінами) встановлено, що педагогічні працівники мають право на пенсію за вислугою років.

Відповідно до ст. 41 Закону УРСР «Про народну освіту» від 28.06.1974 року №2778-VIII (який діяв, в період роботи позивача, але до призначення на посаду методиста) з метою всебічного розвитку здібностей і нахилів учнів, виховання громадської активності, інтересу до праці, науки, техніки, мистецтва, спорту військової справи, а також для організації культурного відпочинку і зміцнення їх здоров`я державні підприємства, установи і організації, колгоспи, інші кооперативні, профспілкові, комсомольські та інші громадські організації створюють палаци і будинки піонерів, станції юних техніків, юних натуралістів юних туристів, дитячі бібліотеки, спортивні, художні, музичні школи, піонерські табори та інші позашкільні заклади.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 4 червня 1991 року № 1144- XII Закон УРСР «Про народну освіту» № 2778-VIII втратив чинність, а Закон України «Про освіту» введено в дію.

Відповідно до ст. 43 ЗУ «Про освіту» (в первісній редакції) до позашкільних навчально-виховних закладів належать: палаци, будинки, станції, клуби й центри дитячої, юнацької творчості, дитячо-юнацькі спортивні школи, школи мистецтв, студії, бібліотеки, оздоровчі та інші заклади.

Відповідно до п. 9 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2001 р. № 433, станції юних техніків є позашкільним навчальним закладом.

Тобто, станції юних техніків законодавством завжди було віднесено до позашкільних закладів.

Статус станції юних техніків, як позашкільний заклад, не змінювався.

Згідно довідки Департаменту освіти Житомирської міської ради від 14.03.2023 №552 рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради народних депутатів від 13.07.1995 №356 станцію юних техніків перереєстровано в міський центр науково-технічної творчості учнівської молоді м. Житомира, відповідна інформація про перейменування міститься також у трудовій книжці позивача під № запису 5.

Варто враховувати, що частиною четвертою статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту», який у спірних правовідносинах є спеціальним, за педагогічними працівниками позашкільного навчального закладу, до яких належать й особи, які працюють на посадах методиста, закріплено право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Аналогічні правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року по справі № 639/714/17.

Відповідно до статті 45 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» до педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти належать викладачі, педагоги професійного навчання, вихователі, майстри виробничого навчання, старші майстри, старші майстри виробничого навчання, інструктори виробничого навчання, асистенти викладача, асистенти майстра виробничого навчання, методисти, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники фізичного виховання, керівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, науково-методичних та навчально-методичних установ, їх заступники та інші працівники, діяльність яких пов`язана з організацією і забезпеченням навчально-виховного процесу.

За таких обставин, посада методиста, на якій працював позивач, відноситься до тих, які дають право на призначення пенсії за вислугу років.

Отже, методист у позашкільних закладах є педагогічним працівником, тобто працівником освіти, і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи, а також на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

Щодо періоду проходження позивачем строкової військової служби з 11 листопада 1982 року по 02 листопада 1984 року суд зазначає наступне.

Постановою № 909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

В примітці 3 до цього Переліку визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До 1 січня 1992 року питання пенсійного забезпечення було врегульовано Законом СРСР «Про державні пенсії», статтею 58 якого було визначено, що пенсії за вислугу років, встановлені постановами Уряду СРСР для окремих категорій спеціалістів (учителів, медичних працівників, та інших), призначених до введення в дію цього Закону, зберігаються. Раді Міністрів СРСР доручено визначити порядок подальшого призначення та виплати пенсій за вислугу років.

На виконання статті 58 вказаного Закону постановою Ради Міністрів СРСР від 17 грудня 1959 року № 1397 затверджено Положення про порядок обрахунку стажу для призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти та охорони здоров`я.

Підпунктом «г» пункту 1 вказаного Положення передбачено, що служба в лавах Збройних Сил СРСР зараховується до стажу роботи за спеціальністю, що дає право на призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти.

Отже, вказані норми дають підстави для висновку, що період військової служби в армії СРСР до 01 січня 1992 року підлягає зарахуванню до стажу роботи на посадах працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 310/8663/18, яку суд враховує відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.

Беручи до уваги викладене, суд уважає, що період проходження позивачем строкової військової служби в Збройних Силах СРСР з 11 листопада 1982 року по 02 листопада 1984 року має зараховуватись до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788, а відтак й для призначення та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій.

За таких обставин суд доходить висновку, що спеціальний педагогічний стаж позивача на день досягнення пенсійного віку становив понад 35 років.

До призначення пенсії за віком позивач не отримував будь-яку пенсію.

Зважаючи на те, що у позивача наявний спеціальний педагогічний стаж, його посади відносяться до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, до призначення пенсії за віком не отримував будь-яку пенсію, тому він має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 та Порядку № 1191.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що відмова відповідача щодо виплати грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій позивачу є протиправною, а порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, періоду роботи на посаді методиста станції юних техніків з 02.09.1991 по 15.11.1995; з 11 листопада 1982 року по 02 листопада 1984 року проходження строкової військової служби в Збройних Силах СРСР та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити позивачу грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир,10003, ), про зобов`язання вчинити дії, задоволити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до педагогічного стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді методиста станції юних техніків та періоду служби в армії.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не призначення та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до педагогічного стажу ОСОБА_1 періоду роботи на посаді методиста станції юних техніків з 02.09.1991 по 15.11.1995 та період служби в армії з 11 листопада 1982 року по 02 листопада 1984 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі його десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 2147 ( дві тисячі сто сорок сім ) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук