Справа № 440/2740/23
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/2740/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії, а саме просить:

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-3416-51/1669-У від 12.02.2020 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 29293,44 грн,

- визнати протиправною та скасувати вимогу ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-3416-51/805-У від 15.04.2021 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 8495,30 грн,

- зобов`язати ГУ ДПС у Полтавській області видалити з інтегрованої карти платника податків ОСОБА_1 дані про наявність у нього заборгованості (штрафу, пені) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 02.02.2023 позивач дізнався про наявні відносно нього відкритих виконавчих проваджень №70862205 та №70723924. Так, головним державним виконавцем Горішньоплавнівським ВДВС Лепчанським В.В. на підставі заяви ГУ ДПС у Полтавській обл. від 03.06.2020 р., що була зареєстрована виконавчою службою 26.01.2023 р. вх. №528, та вимоги ГУ ДПС у Полтавській обл. №Ф-3416-51/1669-У від 12.02.2020 р. про сплату боргу (недоїмки), яка набрала чинності 20.05.2020, було винесено постанову від 26.01.2023 р. про відкриття виконавчого провадження №70862205 про стягнення з позивача на користь держави 29293,44 грн податкового боргу. Також, головним державним виконавцем Горішньоплавнівським ВДВС Лепчанським В.В. на підставі заяви ГУ ДПС у Полтавській обл. від 20.08.2021 р., що була зареєстрована виконавчою службою 11.01.2023 р. вх. №207, та вимоги ГУ ДПС у Полтавській обл. №Ф-3416-51/805-У від 15.04.2021 р. про сплату боргу (недоїмки), яка набрала чинності 05.07.2021 р., було винесено постанову від 11.01.2023 р. про відкриття виконавчого провадження №70723924 про стягнення з позивача на користь держави 8495,30 грн. податкового боргу. Позивач зазначив, що копії постанов про відкриття вказаних виконавчих проваджень та оскаржуваних вимог не отримував, з матеріалами виконавчих проваджень ознайомився лише 02.02.2023 на веб-сайті «АСВП» вже після отримання позивачем від головного державного виконавця Лепчанського В.В. сформованих за зверненням довідок з АСВП від 02.02.2023 р. про реєстрацію виконавчих документів. У даному випадку, відповідач, приймаючи оскаржувані вимоги, не врахував ту обставину, що підприємницька діяльність припинена відповідно до рішення суду, яке набрало законної сили і направлене для негайного виконання, зокрема, державному реєстратору та відповідачу. Крім того зазначено, що у даному випадку, відповідач, приймаючи оскаржувані вимоги, не врахував ту обставину, що позивач є найманим працівником, отже платником єдиного внеску за позивача є роботодавець.

Ухвалою суду від 20.03.2023 у справі №440/2740/23 визнано поважними причини пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення до суду у цій справі, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження в адміністративній справі 440/2740/23, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

14.04.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позов в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 13.11.2008 взятий на облік як платник податків в ГУ ДПС у Полтавській області (Горішньоплавнівській ДПІ). Платник податків перебуває на загальній системі оподаткування. Згідно зазначених норм, ФОП ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Крім того, фізична особа ОСОБА_1 обліковується в реєстрі страхувальників з 14.11.2008 року. Станом на 29.03.2023 згідно даних інформаційної системи ДПС України в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 по єдиному соціальному внеску (технологічний код 71040000) рахується заборгованість в сумі 37788,74 грн., яка виникла за рахунок щоквартальних нарахувань по єдиному соціальному внеску. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. 12.02.2020 сформована вимога «Про сплату боргу (недоїмки)» № Ф-3416-51/1669 У (згідно повідомлення про вручення лист отримано 27.03.2020 року) та №Ф-3416-51/805-У від 15.04.2021 (лист повернуто з позначкою «за закінченням терміну зберігання» 26.05.2021 року).

Розгляд даної справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2020 винесено ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-3416-51/1669-У вимогу про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 29293,44 грн.

15.04.2021 ГУ ДПС у Полтавській області винесено вимогу №Ф-3416-51/805-У про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 8495,30 грн.

Позивач не погоджуючись із вимогами ГУ ДПС у Полтавській області звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

В частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон №2464.

Так, за змістом статті 1 цього Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, відносини щодо сплати єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення підприємницької діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом №2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного внеску. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому за відсутності бази для нарахування єдиного внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати, оскільки метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зважаючи на викладене, суд доходить до висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб (до яких відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, відноситься фізична особа-підприємець) саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Отже, якщо особа, яка зареєстрована як фізична особа - підприємець господарську діяльність не веде та доходи не отримує, проте є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.01.2011 у справі № 2а-6720/10/1670 адміністративний позов Кременчуцької об`єднаної податкової інспекції в. м. Полтаві до суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності задоволено; припинено підприємницьку діяльність суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), який зареєстрований Виконавчим комітетом Комсомольської міської ради Полтавської області 13.11.2008 року.

Також матеріали справи містять довідки форми ОК-5, що підтверджують сплату роботодавцем єдиного внеску за позивача протягом спірного періоду.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що відповідач приймаючи оскаржувані вимоги, не врахував ту обставину, що позивач є найманим працівником.

За весь час роботи позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, з якої сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне страхування у розмірах, визначених законодавством, що підтверджує находження позивача у трудових відносинах.

Таким чином, судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах та роботодавцем сплачувався єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах, визначених законодавством за позивача у спірний період.

Враховуючи вище зазначені обставини, суд зазначає, що вимоги ГУ ДПС у Полтавській області визнано протиправною та скасовано вимогу ГУ ДПС у Полтавській області №Ф-3416-51/1669-У від 12.02.2020 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 29293,44 грн та №Ф-3416-51/805-У від 15.04.2021 про сплату ОСОБА_1 боргу (недоїмки) в сумі 8495,30 грн, сформовано з порушення норм чинного законодавства, на підставі того що, позивач господарську діяльність не веде та доходи не отримує, крім того є найманим працівником, тому така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Також з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, судом визнано за можливе скористатись правом та зобов`язати відповідача внести зміни (коригування) до Інтегрованої картки платника шляхом виключення відомостей про наявність у позивача боргу (недоїмки) з ЄСВ у розмірі 37788,74 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до адміністративного суду адміністративного позову не майнового характеру, який подано фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підпункту 1 пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою встановлено ставку судового збору 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У даному позові позивачем заявлено вимоги майнового та немайнового характеру.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 3220,80 грн.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2147,20 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Частина друга тієї ж статті визначає, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

З огляду на викладене, позивач має право на звернення до суду із заявою відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" про повернення переплаченої суми судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 262, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, буд. 4, м. Полтава, Полтавська область, 36000, ) про визнання протиправними та скасування вимог, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-3416-51/1669-У від 12.02.2020.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Полтавській області №Ф-3416-51/805-У від 15.04.2021.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Полтавській області видалити з інтегрованої карти платника податків ОСОБА_1 дані про наявність заборгованості (штрафу, пені) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 37788,74 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору загальному розмірі 2147,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на це рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л.М. Петрова