Справа № 520/14528/23
Суддя: Григоров Д.В.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 листопада 2023 р. справа № 520/14528/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григорова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, 03168, ), Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, Міністерства оборони України, пов`язану із невиконанням дій із переведення ОСОБА_1 з несення військової служби на посаді командира 2-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти 35-го батальйону військової частини № НОМЕР_2 для несення військової служби на посаді, яка дозволена йому за станом здоров`я, а саме - на посаді офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи Шостого відділу Тернопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Тернопільської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », штат № 43/063-02, ШПК «старший лейтенант», ВОС - 2904003, 15-й тарифний розряд;

- зобов`язати Міністерство оборони України вчинити невідкладні дії із переведення ОСОБА_1 з несення військової служби на посаді командира 2-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти 35-го батальйону військової частини № НОМЕР_2 для несення військової служби на посаді, яка дозволена йому за станом здоров`я, а саме - на посаді офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи Шостого відділу Тернопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Тернопільської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », штат № 43/063-02, ШПК «старший лейтенант», ВОС - 2904003, 15-й тарифний розряд;

Ухвалою суду від 20.06.2023р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

Ухвалою суду від 09.08.2023р. залучено Військову частину НОМЕР_2 у якості другого відповідача до участі в даній адміністративній справі.

Ухвалами суду від 21.07.2023р. та від 31.07.2023р. витребувано від відповідача - Міністерства оборони України належним чином засвідчені копії документів (накази, розпорядження, інші документи управлінського характеру) щодо спірного питання: переведення ОСОБА_1 з несення військової служби на посаді командира 2-го стрілецького взводу 3-ої стрілецької роти 35-го батальйону військової частини № НОМЕР_2 для несення військової служби на посаді, яка дозволена йому за станом здоров`я, а саме - на посаді офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи Шостого відділу Тернопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Тернопільської області оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 », штат № 43/063-02, ШПК «старший лейтенант», ВОС - 2904003, 15-й тарифний розряд. Ухвалою суду від 09.08.2023р. залучено Військову частину НОМЕР_2 у якості другого відповідача до участі в адміністративній справі та витребувано вищевказані докази.

Представником Міністерства оборони України до суду надано відзив на адміністративний позов, у якому останній зазначив, що Міністерство оборони України є неналежним відповідачем у справі, правовідносини стосовно переведення позивача до іншого місця служби між сторонами не виникали і дане питання віднесено до компетенції командування військової частини НОМЕР_2 , оскільки посада, на якій позивач проходить службу у Військовій частині НОМЕР_2 та посада у Тернопільському районному ТЦК та СП, на яку він бажає перемістись не віднесені до таких, переміщення на які здійснюється безпосередньо Міністерством оборони України.

Представник відповідача також зауважив, що до Міністерства оборони України позивач зі спірного питання не звертався.

Відповідач - Військова частина НОМЕР_2 , повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі, а також про можливість надати до суду відзив на позовну заяву у визначений судом строк, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався без зазначення причин неподання відзиву.

Представником третьої особи - Тернопільського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до суду надано заяву, згідно якої останній зазначив про відсутність будь яких документів (наказів, розпорядження, інших документів управлінського характеру) щодо переведення ОСОБА_1 .

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 у березні 2022 року став на облік як військовозобов`язаний за місцем свого тимчасового місцезнаходження у місті Тернопіль, після чого Тернопільским районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки було призначено ОСОБА_1 проходження військово-лікарської експертизи на предмет придатності до військової служби.

За результатами проходження зазначеної експертизи, військово-лікарською комісією Тернопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки було зроблено висновок про придатність ОСОБА_1 до проходження військової служби, про що було видано довідку ВЛК Тернопільского районного ТЦК та СП від 10.03.2022р. №13/1395.

Згідно доводів позовної заяви, не погоджуючись з вказаним висновком ВЛК Тернопільского районного ТЦК та СП, позивач 28.04.2022р. звернувся із заявою до Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про здійснення перевірки висновку ВЛК Тернопільского районного ТЦК та СП від 10.03.2022р. №13/1395, скасування та прийняття нового висновку про факт його обмеженої придатності до військової служби.

Центральною ВЛК ЗСУ листом від 09.05.2022р. за №598/763 повідомлено позивача, що дослідження хвороб хребта вимагає додаткових досліджень, та без консультативного огляду, вивчення рентгенограмм, виміру та оцінки обсягу рухів хребта немає можливості винести консультативне рішення. Рекомендовано звернутись до командира військової частини, в якій позивач проходить службу, з метою направлення за необхідності на медичний огляд.

Позивача було направлено для проходження військової служби у 2-му взводі 3-ої роти 35-го батальйону військової частини НОМЕР_2 .

Згідно з довідкою ВЛК військової частини НОМЕР_3 від 21.02.2023р. було проведено медичний огляд молодшого лейтенанта ОСОБА_1 та визначено його обмежено придатним до військової служби. Зазначено, що йому протипоказана служба у високомобільних десантних військах, плавскладі, морській піхоті, спец спорудах; придатний до служби в частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах.

02.03.2023р. Тернопільський обласний ТЦК та СП листом №5/2513 зазначив, що командування ІНФОРМАЦІЯ_2 не заперечує про призначення молодшого лейтенанта ОСОБА_1 на посаду офіцеру відділення обліку мобілізаційної роботи шостого відділу Тернопільського районного ТЦК та СП Тернопільської області оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

За доводами позовної заяви позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_2 з проханням про його переведення для подальшого проходження військової служби до Шостого відділу Тернопільського районного територіального центру комплектування "Захід" на посаді офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи, який було зареєстровано 24.03.2022р.

До суду позивачем надано копію аркуша рапорту на ім`я командира військової частини на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 .

Дослідивши вказаний доказ, суд зауважує, що з наданої копії неможливо встановити прохальну частину та ким було подано вказаний рапорт.

В зв`язку із цим судом ухвалою від 05.10.2023р. витребувано від позивача оригінал або належним чином засвідчену копію, виготовлену в належній якості рапорту щодо його переведення за вх.№561 від 24.03.2023р., надано п`ятиденний строк з моменту отримання ухвали для надання витребуваного доказу до суду.

Вказана ухвала була доставлена та отримана позивачем до електронного кабінету користувача підсистеми ЄСІТС Електронний суд 05.10.2023р., про що свідчить відповідна Довідка, наявна в матеріалах справи. Проте, у строк, встановлений судом (протягом п`яти календарних днів з моменту отримання ухвали) витребувані докази до суду не надано.

Крім того, згідно довідки відділення поштового зв`язку від 18.11.2023р. вбачається, що ухвалу суду від 05.10.2023р., направлену позивачу за адресою, яка вказана ним при зверненні до суду засобами поштового зв`язку, не вручено позивачу за закінченням терміну зберігання, що, з урахуванням пунктів 94-109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою КМУ № 270 від 05.03.2009р. свідчить про те, що позивач, повідомлений відділенням поштового зв`язку про надходження на його ім`я поштового відправлення, яке містило ухвалу суду, та необхідність особисто отримати поштове відправлення, не прибув для його отримання протягом визначеного Правилами терміну.

Інших заяв чи звернень зі спірного питання, адресованих відповідачам, до суду не надано. Так само, не надано будь-якого рапорту ОСОБА_1 , адресованого його безпосередньому командирові з приводу необхідності переведення позивача для подальшого проходження військової служби до Шостого відділу Тернопільського районного ТЦК та СП Тернопільської області оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на посаді офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи.

Що стосується адвокатського запиту від 22.05.2023р. за вих. №22-1/05/2023, який містить прохання надати інформацію стосовно стадії розгляду рапорту Гашимова Е.А. від 24.03.2023р., причин зволікання і розгляду вказаного рапорту та надати відповідні підтверджуючі документи щодо зазначеної обставини, то його адвокатом в інтересах ОСОБА_1 було направлено керівнику Тернопільського ОТЦК та СП ОК " ІНФОРМАЦІЯ_1 " та керівнику оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до ч.4 ст.2 вказаного Закону, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999р. №548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017р. №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення,- звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Рапорт має бути зареєстрований в службі діловодства військової частини.

Згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Відтак, командир військової частини за результатами розгляду рапорту (заяви) військовослужбовця, зобов`язаний протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Наведені вище положення передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань шляхом подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

На час виникнення спірних правовідносин позивач проходив військову службу. Позовна заява містить посилання на те, що звернення позивача до безпосереднього керівництва було залишено поза увагою, переведення позивача для подальшого проходження військової служби до Шостого відділу Тернопільського районного ТЦК та СП Тернопільської області оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на посаді офіцера відділення обліку мобілізаційної роботи здійснено не було.

Як зазначалося вище, до суду надано рапорт на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_2 , згідно якого неможливо встановити прохальну частину та ким було подано цей рапорт. Інших заяв (рапортів) позивача з вказаного питання, направлених ним прямому начальнику до матеріалів справи надано не було. Так само, матеріали адміністративної справи будь-яких доказів фактичного подання подібних рапортів до безпосереднього командира позивача та їх отримання військовою частиною НОМЕР_2 не містять.

Зважаючи на ту обставину, що під час розгляду адміністративної справи не установлений факт направлення належній особі та отримання рапорту (заяви) позивача, суд вважає, що відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_2 не було допущено протиправної бездіяльності, про яку вказує позивач.

Доводи про те, що відповідач - Міністерство оборони України має відповідати за дотриманням всіма військовими частинами, в тому числі військовою частиною НОМЕР_2 , вимог законодавства в даній справі суд вважає необґрунтованими.

При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади", Міністерство є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в одній чи декількох визначених Кабінетом Міністрів України сферах, проведення якої покладено на Кабінет Міністрів України Конституцією та законами України.

За ч. 1-4 ст. 15 Закону України "Про національну безпеку України", Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

До повноважень Міністерства оборони України належать організація в силах оборони заходів оборонного планування, визначення засад воєнної, військової кадрової та військово-технічної політики у сфері оборони, здійснення в установленому порядку координації діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони.

Положення про Міністерство оборони України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України та Державна спеціальна служба транспорту.

Згідно пункту 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 730), Міністерство оборони України (Міноборони) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міноборони є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період.

Міноборони є центральним органом виконавчої влади та військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили та Держспецтрансслужба.

Міноборони є уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі державної авіації.

Пунктом 3 вказаного Положення визначено основні завдання Міноборони:

1) забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період щодо:

- організації в силах оборони заходів оборонного планування;

- визначення засад воєнної, військової кадрової та військово-технічної політики у сфері оборони;

2) здійснення військово-політичного та адміністративного керівництва Збройними Силами;

2-1) забезпечення формування та реалізація державної політики з питань національного спротиву;

3) здійснення в установленому порядку координації діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування щодо підготовки держави до оборони;

4) забезпечення в межах повноважень, передбачених законом, реалізації державної політики з оборонних питань, що пов`язані з використанням повітряного простору України та захистом суверенітету держави;

5) координація діяльності Держспецтрансслужби для забезпечення стійкого функціонування транспорту в мирний час та в особливий період.

У свою чергу, п.4 цього ж Положення визначає вичерпний перелік завдань Міноборони (за переліком 119 підпунктів).

За приписами абзацу 7 пункту 110 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке затверджено Указом Президента України

від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 встановлено, що переміщення осіб офіцерського складу між видами Збройних Сил України, з`єднаннями, військовими частинами та оперативними командуваннями, здійснюється наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні види Збройних Сил України, з`єднання, військові частини та оперативні командування, крім посад, що належать до повноважень вищої посадової особи.

Водночас суд зауважує, що відповідно до п.15 Положення про Міністерство оборони України, Міноборони є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

З наведеного не слідує законодавчо встановленого обов`язку Міністерства оборони з розгляду спірного питання.

Суд наголошує, що позивач проходить військову службу саме у військовій частині НОМЕР_2 , зі спірного питання до Міністерства оборони України не звертався, займана ним посада не передбачає його переведення на бажану посаду саме Міністерством оборони України.

Наведене вище є свідченням необгрунтованості заявлених позовних вимог.

При цьому, надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018р. по справі № 802/2236/17-а.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 КАС України, згідно якої підлягають відшкодуванню або оплаті витрати позивача - не суб`єкта владних повноважень лише при задоволенні адміністративного позову.

Отже, з урахуванням результатів розгляду справи підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 6-11, 14, 77, 134, 139, 243-246, 247, 250, 255, 295-297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Тернопільський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя Д.В. Григоров