Справа № 420/13299/23
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

09 листопада 2023 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хом`якової В.В., при секретарі Перебийніс Н.Ю., за участю представника відповідача Наумової К.М.,

розглянувши у підготовчому засіданні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та клопотання позивача про поноволення строку оскарження податкових повідомлень-рішень в адміністративній справі за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) 08.06.2023 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Одеській області (далі - відповідач), в якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 26.04.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 383392,00 грн. (306713,6 за податковими зобов`язаннями, 76678,4 за штрафними (фінансовими) санкцiями);

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 26.04.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 28960,93 грн. (23049,19 грн. за податковими зобов`язаннями та 5911,74 за штрафними (фінансовими) санкціями);

звільнити з податкової застави та вилучити з об`єкту обтяження податковою заставою об`єкт нерухомості - нежитлові підвальні приміщення офісу №4a в буд. АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що при продажі нежитлових приміщень дізнався у нотаріуса про знаходження майна у податковій заставі. На адвокатський запит від 13.09.2022 позивач дізнався, що станом на 20.09.2022 за ним рахується податковий борг у сумі 412522,93 грн., який виник 20.09.2019 за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , а саме: по податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особам за результатами річного декларування у сумі 383562 грн.; по військовому збору у сумі 28960,93 гривень. ДПС надало представнику позивача документи документальної позапланової невиїзної перевірки, зокрема, податкові повідомлення-рішення від 26.04.2019 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок з доходів фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 383902,00 грн.; №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на загальну суму 28960,93 грн.; №, яким застосовано штрафні санкцій у сумі 170,00 грн. Повідомлення про проведення перевірки надіслане ОСОБА_1 із порушенням п. 42.2. ст, 42 ПКУ. Як вбачається з поштового штемпеля на конверті та з повідомлення про вручення, яке повернулось ДПІ 18.02.2019, про що зазначено в Акті (абз. 2 стор. 1 розділу І Вступна частина), кореспонденція відправлялась на адресу: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 був зареєстрований по АДРЕСА_3 до 01.12.2004, що підтверджуються відповідним штампом в паспорті, а з 22.12.2004 ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_4 , тому не міг отримати надіслані ДПС документи, оскільки не був зареєстрований та не проживав за адресою, за якою ДПС надсилала йому документи.

Ухвалою від 22.06.2023 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у спрощеному провадженні без виклику представників сторін в судове засідання.

В подальшому ухвалою від 27.09.2023 суд перейшов до розгляду справи в загальному позовному провадженні.

18.07.2023 відповідачем було подане клопотання, де із посиланням на ч.ч.1, 2 ст. 122 КАС України, вказує на пропуск строку на звернення до адміністративного суду, просить суд адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без розгляду. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.(ч.2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Судом було відкладено розгляд питання щодо дотримання строку звернення до суду та витребувані додаткові докази .

24.10.2023 представник позивача надав заперечення проти клопотання відповідача щодо застосування наслідків пропущення строків, в яких зазначає, що податкові повідомлення-рішення ДПС, що оскаржуються, були отримані адвокатом позивача разом із відповіддю ДПС на адвокатський запит від 22.09.2022 №220922/аз-4, який надійшов 27.09.2022 адвокату Марченко К.Б. на електронну адресу. Згідно норм Податкового кодексу України (ст. 56, 102 ПК України) визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів з урахуванням спеціальних строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, протягом 1095 днів для нарахування грошових зобов`язань платнику податків. Строк для звернення платника податків із позовом до адміністративного суду обчислюється з дня отримання платником податків рішення, що оскаржено. У самих ППР, що оскаржуються, зазначено, що "У разі незгоди із сумою грошового зобов`язання, визначеного в цьому податковому повідомленні-рішенні, зазначене податкове повідомлення-рішення може бути оскаржено з дотриманням вимог статті 56 Податкового кодексу України в адміністративному в судовому порядку.". Позивач послався на практику Верховного Суду, практику Європеського Суду з прав людини та Конституційного Суду України, яка передбачає гарантії права доступу до суду.

07.11.2023 представник позивача подав клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому зазначено, що після отримання ППР, позивач здійснював заходи щодо списання податкового боргу як безнадійного. 24.10.2022 була складена заява про списання податкового боргу, в якій зазначалось, що податковий борг у сумі 412522,93 грн., який виник 20.09.2019 за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , є безнадійним податковим боргом, який підлягає списанню. Дана заява від 24.10.2022 була подана ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області 25.10.2023 . На дану заяву не було надано ніякої відповіді. 24.04.2023 адвокат Марченко К.Б. ще раз написала заяву, яку дещо уточнила та просила списати податковий борг як безнадійний та припинити податкову заставу . На заяву від 25.04.2023 ГУ ДПС в Одеській області ДПС України дало відповідь 24.05.2023 , яка отримана адвокатом поштою 03.06.2023 . У відповіді зазначено: "...податковий борг, який виник 20.06.2019 у сумі 412522,93 грн. не підпадає під дію п.п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України та у Головного управління ДПС в Одеській області відсутні підстави для прийняття рішення про списання боргу та звільнення із податкової застави відповідно. Згідно вищенаведеного заборгованість в загальній сумі 413205,73 грн. підлягає сплаті." Тому 08.06.2023 позивачем була подана до суду позовна заява про визнання протиправними та скасування ППР. Викладене підтверджує, що у ОСОБА_1 є поважні причини, за яких останній не вписався у шестимісячний строк на оскарження ППР, визначений ч. 2 ст. 122 КАС України. Враховуючи викладене, у відповідності до ч. 6 ст. 161 КАС України, позивач просить поновити строку звернення до суду, як пропущений з поважних причин.

Клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду розглянуто в судовому засіданні за участю представника відповідача, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його присутності.

Розглянувши питання щодо пропуску строку звернення до суду та підстав його поновлення, суд дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Частинами 3, 4 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини другої якої, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд приймає до уваги, що позивач неотримав своєчасно податкові повідомлення-рішення (ППР), які були надіслані не за адресою мешкання позивача. Фактично ППР отримані 27.09.2022 позивачем на запит. До суду позивач звернувся 08.06.2023, що дало відповідачу підстави стверджувати про пропущення строку для оскарження податкових повідомлень-рішень, оскільки закінчено 6-місячний термін , встановлений ст. 122 КАС України.

Суд застосовує приписи ст. 122 КАС України (яка встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду у публічно-правових спорах, водночас, вона передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами) з урахуванням висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20, в якій ВС виклав позицію щодо строку оскарження податкових повідомлень-рішень за обставин, коли позивач не здійснював адміністративного їх оскарження.

П. 56.18 ст. 56 ПКУ передбачав, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Вказана норма встановлює момент виникнення права на відповідне оскарження - з моменту отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу. Також він передбачає, що при реалізації такого права необхідно враховувати строки давності, установлені статтею 102 ПК України. При цьому мова йде не тільки про строки, згадані в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті. Аналіз статті 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення-рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом. Суд вважає, що зміна судової практики, що відбулася після ухвалення Верховним Судом остаточного рішення від 27 січня 2022 року у справі №160/11673/20 не повинна порушувати принцип правової визначеності та стабільності правового регулювання, чинного на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Задля додержання принципу правової визначеності та забезпечення права на справедливий суд, які є елементами принципу верховенства права, зміна сталої судової практики, яка відбулася в бік тлумачення норм права щодо застосування коротших строків звернення до суду (6-місяців), може розглядатися як поважна причина при вирішенні питання поновлення строків звернення до суду в податкових правовідносинах.

Усталеною є практика Верховного Суду про те, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Суд враховує, що Законом № 533-ІХ від 17.03.2020 був доповнений підрозділ 10 розділу ХХ пунктом 52-2, який встановив, що на період з 18.03.2020 по 31.05.2020 зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 ПКУ. В подальшому п. 52-2 змінився та передбачав, що на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Карантин скасований на всій території України з 1 липня 2023 року. Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 102 ПКУ, на строк дії такого карантину.

Також суд приймає до уваги, що статтю 102 ПКУ було доповнено п.102.9 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; із змінами, внесеними згідно з Законами № 2142-IX від 24.03.2022, № 2260-IX від 12.05.2022) наступного змісту "На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом".

Стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску позивачем строку звернення з позовом до суду та необхідність його поновлення.

Керуючись ст.ст. 122, 240, 243, 248, 256, 294 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву представника ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду.

Залишити без задоволення клопотання представника Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про залишення позову без розгляду.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від судового рішення, заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлений 22.11.2023.

Суддя В.В.Хом`якова