Справа № 420/23859/23
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кісельової Галини Анатоліївни, Юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Кісельової Галини Анатоліївни Юридичного департаменту Одеської міської ради про відмову у вчинені реєстраційних дій від 07.08.2023 року № 68769378; зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Кісельову Галину Анатоліївну Юридичного департаменту Одеської міської ради внести до Державного реєстру прав запис про скасування рішення про відмову у проведені реєстраційних дій від 07.08.2023 року № 68769378 та відновити розгляд заяви ОСОБА_1 від 03.08.2023 року № 68769378 про реєстрацію права власності за на 27/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 07.08.1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори та зареєстрованого за №3-7307 та в БТІ в книзі 114-31-460.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є власником 27/50 частин домоволодіння по АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 07.08.1992, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори та зареєстрованого за №3-7307, та в БТІ в книзі № 114-31-460. Домоволодіння належить чотирьом співвласникам: - 27/50 частин домоволодіння - ОСОБА_1 ; - 9/40 частин домоволодіння - ОСОБА_2 ; - 9/40 частин домоволодіння ОСОБА_3 ; - 1/100 частин домоволодіння Київській райдержадміністрації м. Одеси. Відповідно до Інформації з ДРРП на нерухоме майно від 30.08.2022 року № 308476145співвласниками нерухомого майна 04.12.2019 року здійснено реєстрацію права власності в порядку спадкування на частини 9/40 та 9/40. Відомості про реєстрацію інших частин домоволодіння в ДРРП відсутні. З метою реєстрації права власності на належну йому частину домоволодіння Позивач звернувся до державного реєстратора Юридичного Департаменту Одеської міської ради з заявою від 03.08.2023 року № 68769378 та надав оригінал договору дарування від 07.08.1992 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори, який зареєстровано за №3-7307, та в БТІ в книзі 114- 31-460, технічний паспорт на домоволодіння, паспортні документи. Але, 07.08.2023 року отримав рішення державного реєстратора про відмову у вчиненні реєстраційної дії, яке останній мотивував тим, що наявні суперечності між заявленими та зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме: правоустановчий документ позивача містить площу нерухомого майна в розмірі 34,8 кв.м, а в Державному реєстрі речових прав з відкриттям розділу зазначена інша площа в розмірі 50,1 кв.м, та наявна відмітка про самочинно збудовані 60,6 кв.м, що перешкоджає державному реєстратору внести відомості про право власності Позивача на частину домоволодіння до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор формально відмовив позивачу у проведені реєстраційної дії - по суті внесені даних про існуюче його право власності в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, не обґрунтувавши, крім наведення даних площі. Позивачем не здійснювались інші реєстраційні дії щодо належного йому майна. Також в рішенні, що оскаржується, не наведено ні обґрунтування, ні необхідних дій з боку позивача з метою усунення зазначених реєстратором розбіжностей. Оскаржуване рішення не є таким, що прийняте у відповідності до вимог Закону № 1952-IV та Порядку № 1127, а тому воно не відповідає критеріям правомірності, визначеним в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування є обґрунтованими.

Ухвалою судді від 25.09.2023 позовну заяву прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; залучено в якості другого відповідача Юридичний департамент Одеської міської ради; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

12.10.2023 до суду від Державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кісельової Галини Анатоліївни надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що твердження позивача про формальності відмови у проведенні реєстраційної дії є безпідставними. Всі реєстраційні дії, рішення та записи, які здійснюються чи приймаються державним реєстратором, по суті носять технічний характер, направлений на виконання встановленого Законом та іншими нормативно-правовими актами порядку здійснення такої державної реєстрації, проте не носять самостійного правовстановлюючого характеру та здійснюються на підставі саме наданих державному реєстратору відповідних правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 22 Закону відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Враховуючи вищевикладене, державний реєстратор діяв в межах повноважень наданих Законом. За приписами п. 5 ч.1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови в державній реєстрації прав. Окрім того, у відкритому розділі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна) за №34462607 на 27 backslash50 частини на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2009 р. за № AB№933833, виданий II Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Особа, майно/права якої обтяжуються є ОСОБА_1 . Отже державним реєстратором прав на нерухоме майно Кісельовою Галиною Анатоліївною 07.08.2023 року прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 68769378 відповідно до чинного законодавства.

16.10.2023 до суду від Юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відповідно до сформованих відомостей за результатами пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що на відповідний об`єкт нерухомого майна відкрито розділ у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з зазначенням житлової площі 50,1 кв.м, що суперечить відомостям договору дарування, а також наявна відмітка про самочинно збудовані 60,6 кв.м. Також згідно відомостей з Державного реєстру речових прав наявна інформація про арешт майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ№933833, виданий 22.05.2009, що також підставою для відмови у проведенні реєстраційних дій. У зв`язку із цим державним реєстратором прав на нерухоме майно Кісельової Галини Анатоліївни Юридичного департаменту Одеської міської ради прийнято рішення про відмову у вчинені реєстраційних дій від 07.08.2023 року № 68769378, згідно з ч. 3 ст. 10 Закону.

23.10.2023 до суду від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, згідно з якою позивач має правоустановчий документ на частину домоволодіння, який було розділено між співвласниками, в тому числі й за участі Позивача, за рішенням Київської РДА (документ наявний в інвентарній справі Бюро технічної інвентаризації). В його частині нічого не змінювалось. Інші співвласники оформили право власності на спадкування частини домоволодіння у нотаріуса, який вніс їм якусь іншу площу будинку. Яким чином це впливає на іншого співвласника домоволодіння, який має свій власний документ про власність - державний реєстратор не навів. Посилання у відзиві на наявність арешту майна Позивача, зареєстрованого в реєстрі в архівних даних з 2009 року за постановою виконавчої служби , в зв`язку з чим неможливістю здійснювати реєстраційні дії відносно цієї частини майна - не було навіть відображено в рішенні реєстратора, що оскаржується, та не було підставою для відмови у реєстрації. До прав і обов`язків державного реєстратора входить в тому числі перевірка обтяжень на об`єкт нерухомого майна, та під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Державний реєстратор "переклала" свої обов`язки на фізичну особу заявника, який мав би вирішувати чиїсь помилки задля реєстрації вже наявного в нього права власності у створеному Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Щодо зняття арешту, на якій послався відповідач під час розгляду справи, Позивач звернувся до ІІ Київського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника і оголошення заборони про його відчуження серії АВ №933833 від 22.05.2009 року, відповідь ще не надходила.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 07.08.1992 р. за № 3-7307 ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв в дар 27/50 (двадцять сім п`ятидесятих) частин житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та складається в цілому з одного кам`яного житлового будинку, загальною житловою площею 34,8 кв.м. та надвірних споруд: «Б»-сарай, «В»-вбиральня, «Г»-сарай, «Д»-веранда, «Е»-сарай, «Ж»- душ, «І»-навіс, «К»-сарай, «Л»-вбиральня, « 1-7 огородження, I-III мостіння.

03.08.2023 ОСОБА_1 подав до управління реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради заяву про державну реєстрацію прав за № 56488663 на реєстрацію права власності на житловий будинок, реєстраційний номер ОНМ: 101 за адресою: АДРЕСА_1

До заяви позивачем додано: договір дарування від 07.08.1992 р. за № 3 - 7307 посвідчений Державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори Пучковою І.А.; технічний паспорт на домоволодіння, паспортні документи.

Відповідно до сформованих відомостей за результатом пошуку (за адресою: АДРЕСА_1 ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі-реєстр прав) державним реєстратором було встановлено, що на відповідний об`єкт нерухомого майна 04.12.2019 державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса, Одеського міського нотаріального округу Сальніковою Зоєю Василівною, Одеська обл. відкрито розділ № 101 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з зазначенням житлової площі - 50.1 кв.м., з наявною відміткою на самочинно збудованих 60.6 кв.м.

Відповідно до опису об`єкта нерухомого майна, зазначеного у розділі, житловий будинок складається в цілому з одного житлового будинку під літерою «А», загальною площею 114,1 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м., та надвірних споруд: сарай літ. «Б»; сарай літ. «Е»; сарай літ. «Г»; вбиральня літ. «В»; літній душ літ. «Ж»; літній душ літ. «М»; веранда літ. «Д»; навіс літ. «И»; № 1-6 огорожа; I,III - вимощення; ІІ - шахта, розташованих на земельній ділянці, яка знаходиться у фактичному користуванні.

Крім того, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав наявна інформація про арешт майна ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ№933833, виданий 22.05.2009.

За результатами опрацювання наданих заявником документів державним реєстратором прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кісельовою Г.А. прийнято рішення про відмову у вчинені реєстраційних дій від 07.08.2023 року № 68769378 через зазначені вище обставини.

Зважаючи на те, що відмова державного реєстратора обумовлена формальностями та зважаючи на наявність правовстановлюючого документу на нерухоме майно, позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за № 1127 (далі - Порядок № 1127), іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державний реєстратор, крім іншого: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Відповідно до статті 24 Закону підставами для відмови в державній реєстрації є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці).

Так, частиною другою статті 24 Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття.

Аналогічна норма міститься у п. 23 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та кореспондується з вимогами до оформлення рішень державним реєстраторами прав на нерухоме майно, які затверджені Наказом Міністерства Юстиції України від 21 листопада 2016 року № 3276/5.

Пунктами 6 та 7 Порядку № 1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Порядку №1127 під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Відповідно до вказаних вимог, рішення державного реєстратора містить відомості, зокрема, вичерпний та обґрунтований перелік обставин, які стали передумовою для зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій (у разі прийняття рішення про зупинення розгляду заяви, відмови у проведенні реєстраційних дій).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Отже Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язує державного реєстратора перевіряти документи та/або відомості подані для державної реєстрації на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації.

У відповідності до ст. 11 цього ж Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Аналіз вказаних положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави стверджувати, що під час розгляду заяви про державну реєстрацію і поданих документів державний реєстратор має виключну компетенцію у питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутності суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав на нерухоме майно відноситься до компетенції державного реєстратора, який приймає відповідне рішення за умови відповідності заявлених прав, поданої заяви та долучених до неї документів вимогам, встановленим законом.

Таким чином, вбачається, що єдиним суб`єктом, наділеним повноваженнями приймати рішення щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень, відмови в державній реєстрації, є державний реєстратор, рішення, дія та бездіяльність, якого і підлягає оскарженню до суду.

Згідно з п. 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Як убачається з матеріалів справи, в ході розгляду заяви ОСОБА_1 державним реєстратором прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кісельовою Г. А. проведено пошуки в Державному реєстрі прав та реєстрах до 2013 р. та встановлено:

- правоустановчий документ (договір дарування від 07.08.1992, посвідчений старшим державним нотаріусом Третьої одеської нотаріальної контори та зареєстрованого за №3-7307, та в БТІ в книзі № 114-31-460) містить площу нерухомого майна в розмірі 34,8 кв.м, а в Державному реєстрі речових прав з відкриттям розділу зазначена інша площа - в розмірі 50,1 кв.м, та наявна відмітка про самочинно збудовані 60,6 кв.м;

- у відкритому розділі на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано обтяження (арешт нерухомого майна) за №34462607 на 27 частини на підставі постанови, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.05.2009 р. за № AB№933833, виданий II Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

Суд зазначає, що без усунення суперечностей щодо підстав збільшення площі об`єкта нерухомого майна (34,8 кв.м за договором дарування versus 50,1 кв.м за відомостями у Державному реєстрі речових прав з відкриттям розділу) неможливе правомірне встановлення обставини, чи подані заявником необхідні документи для державної реєстрації права власності.

Крім того, арешт (обтяження) заборона розпоряджатися нерухомим майном (ст. ст. 1, 2 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). І відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 зазначеного Закону передбачено наявність такого зареєстрованого обтяження як прямої підстави для відмови в державній реєстрації прав.

Пояснення сторони позивача у відповіді на відзив про те, що вже під час судового розгляду позивач звернувся із заявою про зняття арешту, накладеного постановою про арешт майна боржника і оголошення заборони про його відчуження серії АВ №933833 від 22.05.2009 року, є неспроможними та жодним чином не вливають на правомірність оскаржуваного рішення.

Крім того, адміністративний позов побудовано, в т.ч. на постанові КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, яка втратила чинність 01.01.2016.

Варто зазначити, що у судовій практиці по спорах, предметом по яких була правомірність вчинення реєстраційних дій з державної реєстрації речового права, за наявності в Державному реєстрі прав запису про державну реєстрацію обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно, сформувалася усталена практика щодо визнання за таких обставин реєстраційних дій такими, що суперечать п. 6 ч. 1 ст. 24 зазначеного Закону.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень та з урахуванням обставин, що мають значення для прийняття рішення.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) і «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів (доводів) сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд зазначає, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, однак позивач в ході судового розгляду справи не доведено ґрунтовності пред`явлених вимог.

В той же час, згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини у справі Голдер проти Сполученого Королівства, згідно з якою саме небезпідставність доводів позивача про неправомірність втручання в реалізацію його прав є умовою реалізації права на доступ до суду.

Отже, звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав, позивач обтяжений обов`язком довести "небезпідставність" своїх доводів щодо порушеного права за захистом якого він звернувся до суду, надавши відповідні докази зі змісту яких можливо встановити наявність спору саме на момент звернення до суду.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради Кісельової Галини Анатоліївни (Думська площа, 1, Одеса, Одеська область, 65000; ), Юридичного департаменту Одеської міської ради (Думська площа, 1, Одеса, Одеська область, 65000; ) про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.