Справа № 420/10939/23
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Державна казначейська служба України (; адреса: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана поштою 12.05.2023 року) до Військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану, в розмірі 100 000,00 грн. щомісячно за період з вересня по грудень 2022 року включно;

зобов?язати військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100 000,00 грн. щомісячно за період з вересня по грудень 2022 року включно;

звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, відповідно до Закону України Про судовий збір, як інваліда 2 групи.

Разом з позовною заявою подане клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням/викликом сторін.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 22.05.2023 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності подання суду заяви про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із зазначенням причин поважності його пропуску та підтверджуючих доказів, або пояснень та доказів на підтвердження того, що строк не пропущено (стосовно виплати додаткової винагороди за вересень, жовтень 2022 року); встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня вручення копії даної ухвали позивачеві.

Копія ухвали суду від 22.05.2023 року отримана засобами поштового зв`язку 24.05.2023 року.

02.06.2023 року до суду надійшла заява позивача про поновлення строку для подачі позову до адміністративного суду (надіслана поштою 30.05.2023 року).

Ухвалою суду від 07.06.2023 року позивачу поновлено процесуальний строк звернення до суду із даним позовом; позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України, при цьому відхилено клопотання позивача про розгляд справи з повідомленням сторін.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 з 27 серпня 2021 року по 20 грудня 2022 року. При цьому, як зазначає позивач, 19 квітня 2022 року під час захисту Батьківщини він отримав вогнепальне осколкове проникаюче поранення живота з пораненням тонкої та товстої кишки, лівої нирки, вогнепального осколкового поранення лівої стопи з помірним порушенням функції та у зв`язку із чим проходив лікування.

Позивач вказує, що після закінчення лікування військово-лікарською комісією його визнано непридатним до військової служби за станом здоров`я та наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 129-РС звільнено з військової служби.

У зв`язку із тим, що під час лікування позивача військовою частиною НОМЕР_2 не було виплачено додаткові види грошового забезпечення зокрема винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168, то позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою, на яку відповідь не отримав, а тому вимушений звернутися до суду із даним позовом, вважаючи, що відповідачем порушено його соціальні права та протиправно не нараховано та невиплачено додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн. щомісячно з вересня по грудень 2022 року.

Відповідач позов не визнав та надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що жодних порушень прав позивача в контексті спірних правовідносин не допущено, оскільки йому були виплачені усі належні кошти, що підтверджується довідкою про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивача. При цьому, відповідач не оспорює обставин отримання позивачем поранення та подальшого лікування.

Державною казначейською службою України надано до суду письмові пояснення, в яких представник третьої особи наголошувала, що ДКС України не порушено права позивача ОСОБА_1 жодних позовних вимог до фінансового органу не заявляє.

Додатково представник третьої особи звертає увагу суду на тому, що для виплати збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн. мають бути в наявності два факти, а саме: отримання військовослужбовцем поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини та перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні, внаслідок отриманого поранення.

На думку представника третьої особи, у даному випадку, вищевказані умови позивачем дотримані, а відтак позивач має право на отримання спірних виплат. Водночас, за період з 12 жовтня 2022 року та по 17 листопада 2022 року позивачем не надано доказів його перебування на стаціонарному лікуванні, а тому за вказаний період позивач не має права на отримання спірної додаткової винагороди.

Також третьою особою наголошено на тому, що відповідач не має відкритих рахунків в органах казначейства, тому у разі задоволення позовних вимог, рішення має бути виконане Державною виконавчою службою України.

Інших заяв від сторін по суті спору до суду не надходило.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

27 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_4 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського сержантського та старшинського складу строком на 3 роки.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 27 серпня 2021 року № 230 ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини та всі види забезпечення з 28 серпня 2021 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 20 грудня 2022 року позивача звільнено у відставку за п.п. «б» п.3 ч.5 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно наказу №355 від 22.12.2022 року позивача виключено зі списків особового складу В/ч та всіх видів забезпечення, при цьому, зокрема, постановлено «виплатити щомісячну додаткову грошову винагороду на період дії воєнного стану відповідно до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та внесеними змінами постановами КМУ від 07 березня 2022 року №217, в розмірі 30000грн. пропорційно дням виконання завдань у грудні місяці за період з 01 грудня 2022 року по 10 грудня 2022 року».

23 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій, зокрема, просив Військову частину НОМЕР_2 виплатити недоотримані кошти додаткової винагороди за період стаціонарного лікування з вересня по грудень 2022 року.

У матеріалах справи відсутні докази надання позивачу відповіді на цю заяву щодо нарахування йому коштів за спірний період, хоча згідно наявних доказів (а.с.11) ця заява вручена відповідачу 07.03.2023 року.

Вважаючи дії відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022, за період з вересня 2022 по грудень 2022 року у розмірі 100 000 грн. щомісячно протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст.1-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), відповідно до п. 2 якого грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі - Постанова №168), встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Абзацем 4 п.1 Постанови №168 (в редакції до 19.07.2022 року) встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Відповідно до абзацу 4 п.1 Постанови №168 (в редакції після 19.07.2022 року) відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

На думку суду аналіз наведених норм Постанови №168 дає підстави для висновку про встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

При цьому, Постанова КМУ №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_1 19 квітня 2022 року близько 17:50 під час захисту Батьківщини отримав вогнепальне осколкове проникаюче поранення живота з пораненням тонкої та товстої кишки, лівої нирки, вогнепального осколкового поранення лівої стопи. Геморагічний шок І ступеню. Перебував у засобах захисту. В стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння не перебував.

Згідно свідоцтва про хворобу № 119 від 16 грудня 2022 року, ОСОБА_1 в період з 24.04.2022-31.05.2022 року, 30.08.2022 року 12.10.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в Багатопрофільному медичному центрі ОНМедУ м. Одеси. Вказане додатково підтверджується довідкою № 79 від 11.10.2022 року.

Відповідно до виписки із медичної картки хворого № 3597 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 18.11.2022 року по 20.12.2022 року.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.08.2022 року № 237 ОСОБА_1 вибув із пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса) згідно направлення начальника медичної служби начальника медичного пункту, на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.10.2022 року № 284 ОСОБА_1 прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 із Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса). Підстава: виписка із медичної карти стаціонарного хворого.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 13.10.2022 року № 284 ОСОБА_1 вибув у відпустку для лікування у зв`язку з хворобою, пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 15.11.2022 року № 318 ОСОБА_1 вибув із пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса) згідно направлення начальника медичної служби начальника медичного пункту, на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою визначення придатності до військової служби.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23.11.2022 року № 326 ОСОБА_1 з 16.11.2022 проходив військово-лікарську комісію з метою визначення придатності до військової служби у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону (м. Одеса). З 23.11.2022 року госпіталізований.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.12.2022 року № 353 ОСОБА_1 прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_2 із Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (м. Одеса). Підстава: свідоцтво про хворобу.

Згідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 22.12.2022 року № 355 ОСОБА_1 виключений зі списків частини за підпунктом «б» (за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про придатність до військової служби з виключенням з військового обліку) пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Таким чином, суд робить висновок, що за встановлених обставин та наявного правового регулювання позивач має право на отримання збільшеного розміру щомісячної додаткової винагороди. При цьому, суд наголошує, що розмір такої винагороди не є фіксованим та визначений у відсотковому показнику до 100 000 грн. Тобто, у даному випадку розмір винагороди фактично залежить від часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці через отримане поранення при захисті Батьківщини.

Водночас, суд при вирішенні цієї справи зважає на те, що відповідачем не оспорюється факт отримання позивачем поранення при захисті Батьківщини та проходження у зв`язку із цим лікування та перебування у відпустці, а також те, що ОСОБА_1 має право на отримання додаткової винагороди за спірний період.

Натомість спірним питанням є розмір належних коштів додаткової винагороди.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 у спірний період проходив лікування та перебував у відпустці у зв`язку із отриманим пораненням, а саме: з 30.08.2022 року 12.10.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в Багатопрофільному медичному центрі ОНМедУ м.Одеси, з 18.11.2022-20.12.2022 року перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ООКМЦ ООР», а у період з 13.10.2022-15.11.2022 року перебував у відпустці за хворобою під час захисту Батьківщини.

З урахуванням вищевикладеного, суд робить висновок, що ОСОБА_1 має право на отримання щомісячної додаткової винагороди за вересень та жовтень 2022 року за повний місяць, оскільки у цих місяцях позивач перебував на лікуванні та відпустці безперервно. У той же час, в листопаді розмір винагороди має обраховуватися з 29 календарних днів позаяк у період з 16 листопада 2022 року по 18 листопада 2022 року позивач проходив військово-лікарську комісію та її проходження не охоплюється положеннями постанови КМУ № 168, а тому не може братися до уваги при проведенні розрахунку розміру додаткової винагороди. Що ж стосується грудня 2022 року, то позивач фактично перебував на лікуванні неповний місяць, а лише 20 днів.

Також судом на підставі довідки про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення ОСОБА_1 (стовпчик №19) встановлено, що позивачу нараховані та виплачені наступні кошти додаткової спірної винагороди: вересень 2022 року 30 000 грн.; жовтень 2022 року 70645,17 грн.; листопад 2022 року 58000 грн.; грудень 2022 року 21290,32 грн.

За розрахунками суду позивач мав би отримувати у вересні та жовтні 2022 року додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн., однак у вересні 2022 року фактично нараховано та виплачено лише 30 000 грн., у жовтні 2022 року нараховано та виплачено лише 70645,17 грн. замість 100 000 грн.

Крім того, у листопаді 2022 року ОСОБА_1 мав би отримати 93 548, 38 грн. (100 000*29/31, де 100 000 грн. максимальний розмір щомісячної додаткової винагороди у даному випадку, 29 днів кількість днів, за який військовослужбовець має право на отримання винагороди, 31 день стала велична (повний місяць)), однак у листопаді позивачу нараховано та виплачено 58000 грн.

У грудні 2022 року як вбачається із наданих доказів відповідачем та не спростовано позивачем нараховано та виплачено ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 21 290, 32 грн., але з урахуванням перебування позивача на лікуванні 20 днів, то розмір такої винагороди мав би складати 64 516,12 грн. (100 000*20/31, де 100 000 грн. максимальний розмір щомісячної додаткової винагороди у даному випадку, 20 днів кількість днів, за який військовослужбовець має право на отримання винагороди, 31 день стала велична (повний місяць) також за власним розрахунком суду.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачем допущено протиправні дії, оскільки розмір нарахованої та виплаченої додаткової винагороди за спірний період здійснено у меншому розмірі, ніж позивач набув права згідно абз.4 п.1 Постанови №168.

Суд враховує, що відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Суд враховує особисті обставини позивача та загальний правовий контекст нормативно-правового акту, на якому ґрунтуються позовні вимоги, а також спрямованість вимог позивача на відновлення принципу справедливості.

Суд звертає увагу, що позбавлений компетенції втручатися у повноваження відповідача та зазначати у резолютивній частині рішення суми недоотриманих коштів за спірний період.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у спосіб:

визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» з вересня по грудень 2022 року у повному обсязі відповідно до вимог абз.4 п.1 постанови Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022 року в редакції після 19.07.2022 року;

зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за вересень 2022 року, за жовтень 2022 року, за листопад 2022 року, за грудень 2022 року з урахуванням правової позиції, викладеної у рішенні суду та з урахуванням виплачених сум додаткової винагороди.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З наведених підстав суд відхиляє аргументи відповідача та третьої особи проти позову.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інші витрати для розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Державна казначейська служба України (; адреса: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану» з вересня по грудень 2022 року у повному обсязі відповідно до вимог абз.4 п.1 постанови Кабінету міністрів України №168 від 28.02.2022 року в редакції після 19.07.2022 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за вересень 2022 року, за жовтень 2022 року, за листопад 2022 року, за грудень 2022 року з урахуванням правової позиції, викладеної у рішенні суду та з урахуванням виплачених сум додаткової винагороди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян