Справа № 120/9973/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/9973/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

21 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Смілянець А. Е.,

представника позивача: Піпка А.М

представника відповідача: Богдашевського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької митниці на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 31.05.2023 № UA401000/2023/000052/2, яким позивачеві відмовлено у застосуванні митної вартості, заявленої за першим методом митної оцінки, - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, а також картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів №UA401020/2023/000817 від 31.05.2023.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що до митного оформлення товару, а саме синтетичних рукавичок, ввезеного на підставі контракту №3426/РВ, укладеного з фірмою "SHANDONG TAIMU COMMOTIDY CO., LTD" Китай, та інвойсу № 2934, позивач подав до Вінницької митниці електронну митну декларацію №23UA74U6 від 31.05.2023 та необхідний пакет документів, що зазначений в додатках до МД. Митна вартість товару у вказаній декларації була визначена за першим методом, за ціною договору. Водночас відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2023/000052/2 від 31.05.2023 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000817 від 31.05.2023. Позивач вважає, що вказані рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підлягають визнанню протиправними та скасуванню. Зазначає, що для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подано повний пакет документів, визначений Митним кодексом України (далі - МК України). Позивач переконаний, що ним було надано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за ціною договору, а в митного органу навпаки були відсутні підстави для відмови позивачеві в митному оформленні товару за основним методом і переходу до інших.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.08.2021 між ФОП ОСОБА_1 (Покупець) та фірмою SHANDONG TAIMU COMMOTIDY CO., LTD" Китай (Продавець) було укладено контракт № 3426/РВ, згідно з яким продавець продав, а покупець купив товар: Рукавички, країна походження: Народна Республіка Китай, кількість: згідно інвойсу, ціна: згідно інвойсу, додатки, термін поставки: 2021-2025 роки, порт відвантаження: згідно інвойсу.

Відповідно до п.17.1 контракт набуває чинності з дня його підписання обома сторонами і діятиме до 31.12.2025.

Відповідно до п.4.1 контракту термін доставки товару протягом 45 днів після отримання 30% депозиту від покупця (тільки після отримання 50% оплати, продавець може організувати доставку товару).

Умови поставки визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах (п.4.2 контракту).

Загальна сума контракту становить 1 000 000,00 доларів США (п.5.2 контракту).

Вартість контракту визначається після взаємних консультацій та домовленостей між сторонами (п.5.3 контракту).

Завантаження товарів на судно, включаючи укладання в трюмі (стивідорні роботи), ліхтеровка, інформація про відвантаження товару, видача коносаментів, інші супровідні витрати виконуються та оплачуються за рахунок продавця (п.5.4 контракту).

Платіж за поставленим за цим контрактом виробами здійснюється покупцем на рахунок продавця наступним чином: Визначаються для кожної окремої партії і вказуються в інвойсах (рахунках- фактурах) (п.6.1 контракту).

Як свідчать матеріали справи, відповідно до Інвойсу № 2933 від 23.12.2022 позивач придбав у покупця наступний товар:

- рукавички сині синтетичні з білими ПВХ крапками, 69057, розмір 8 (70% поліестер, 30 % ПВХ) в кількості 198000 пар, загальною вартістю 15048,00 дол. США;

- рукавички сірі синтетичні з білими ПВХ крапками, 69054, розмір 8 (70% поліестер, 30 % ПВХ) в кількості 270000 пар, загальною вартістю 20520,00 дол. США;

- рукавички чорні синтетичні з білими ПВХ крапками, 69723, розмір 8 (70% поліестер, 30 % ПВХ) в кількості 120000 пар, загальною вартістю 9120,00 дол. США.

В Інвойсі № 2933 від 23.12.2022 сторони погодили основні умови доставки та оплати товару, а саме: пункт навантаження: QINGDAO, CHINA; торговий термінал: FOB QINGDAO / FOB CHINA; умови оплати: 30% - передоплата; 20% - та момент готовності товару до відвантаження; 20% - протягом 30 днів після відвантаження товару, після отримання даної оплати продавець зобов`язаний відправити оригінали документів; 30% протягом 30 днів після того як товар прибуде до порту призначення в Україні. Гарантом платежів є оплата попередніх чи наступних замовлень; - термін поставки - 60 днів.

На виконання своїх зобов`язань позивачем здійснено часткову оплату законтрактованого товару в сумі 31281,60 дол. США, а саме: 30.12.2022 13406,40 дол. США, 28.02.2023 8937,60 дол. США, 28.04.2023 8937,60 дол. США, що підтверджується відповідними платіжними банківськими документами.

В подальшому, до митного оформлення товару, ввезеного на підставі зазначеною контракту та Інвойсу № 2933 від 23.12.2022, позивач подав до Вінницької митниці ЕМД №23UA74U6 від 31.05.2023 з відповідним пакетом документів, що включав в себе: пакувальний лист № 2934 від 23.12.2022, рахунок-фактура (інвойс) № 2934 від 23.12.2022, коносамент SZX230401 від 30.04.2023, автотранспортну накладну б/н від 26.05.2023, сертифікат про походження товару 23С3728А2140/00005 від 24.04.2023, платіжні доручення в іноземній валюті від 30.12.2022 № NJBKLMCU06W1RX3, від 28.02.2023 №NJBKLN2S073TUP7, від 28.04.2023 № NJBKLN4S07CJA9A, висновок ДЗІ № 113/288 від 22.05.2023, зовнішньоекономічний договір № 3426/РВ від 02.08.2021, договір (контракт) на перевезення № 14/12 від 14.12.2022, договір (контракт) на перевезення № 151221 від 15.12.2021, договір (контракт) на перевезення №211.2605/23 від 26.05.2023, договір (контракт) на перевезення № 2703/23 від 27.03.2023, копію митної декларації країни відправлення 00051895 від 03.04.2023, довідку про транспортні витрати № 160 від 26.05.2023. Митна вартість товару у вказаній декларації була визначена за першим методом, за ціною договору.

За результатами розгляду поданої декларантом ЕМД №23UA74U6 від 31.05.2023 та доданих до неї документів, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 31.05.2023 № UA401000/2023/000052/2.

У цьому рішенні, з посиланням на ч.1 ст.337, п.5 ст.54, п.2 ст.52 МК України, зазначено, що декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Відповідач вказує, що надана разом з ЕМД довідка про транспортні витрати № 160 від 26.05.2023, видана TOB "АГТ ЛТД", проте згідно з товаротранспортних документів TOB "АГТ ЛТД" не здійснювало перевезення задекларованого товару, а також, згідно наданих документів, не надавало експедиторські послуги ФОП " ОСОБА_1 ". Крім того на вимогу митного органу такі документи також не було надані, що унеможливлює перевірити достовірність задекларованих витрат понесених за транспортування.

Далі у оскаржуваному рішенні відповідач зазначив, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та правил її заповнення" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; - калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. Натомість, на переконання відповідача, жоден з вищенаведених документів до митного оформлення не надано, що ним розцінено як не підтвердження декларантом заявленої митної вартості. Враховуючи, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності, відповідно до пп.2, 3 статті 58 МК України застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України. Митна вартість може бути визначена з урахуванням вимог ст. 59 МК України. Отже, джерелом числового значення митної вартості є оформлена МД від 21.04.2023 №UA401020/2023/020743, за якою було випущено у вільний обіг товар "Рукавички трикотажні, машинного в`язання без внутрішньої підкладки" - являють собою виріб, яким укривають частково передпліччя, долоню руки і п 'ять пальців, кожний окремо. Долоні рукавичок мають крапкове покриття - ПВХ "крапка", який надійшов на адресу ФОЛ "Шевченко Вячеслав Михайлович" від цього ж самого виробника та відправника ("SHANDONG TAIMU COMMOTIDY CO., LTD") з рівнем митної вартості 4,407 $ за кг. В результаті консультації декларанту роз`яснено, що згідно із п.3 ст.52 МК України він має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом Держмитслужби: у разі незгоди декларанта з рішенням митного органу Держмитслужби про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МК України в розмірі, визначеному митним органом відповідно до ч.7 ст.55 МК України Також, роз`яснено право на оскарження рішення про коригування заявленої митної вартості у органі доходів і зборів вищого рівня відповідно до глави 4 МК України або до суду.

Також, у зв`язку з винесенням рішення про коригування митної вартості товарів від 31.05.2023 №UA401000/2023/000052/2, Вінницькою митницею прийнято картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2023/000817 від 31.05.2023.

Не погоджуючись із рішенням Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, регулюються нормами Митного кодексу України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи.

Статтею 49 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2 статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

У відповідності до частини 4 статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина 5 статті 58 Митного кодексу України).

За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Стаття 53 Митного кодексу України визначає перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.

У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 Митного кодексу України).

Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

В силу вимог частини 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Судом встановлено, що митному органу всі необхідні документи для підтвердження заявленої митної вартості при здійсненні митного оформлення як обов`язкові, так і можливі були надані, а їх зміст підтверджував заявлену митну вартість ввізного товару.

Основні мотиви, які лягли в основу прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 31.05.2023 № UA401000/2023/000052/2 є те, що на думку відповідача надані разом з ЕМД додаткові документи не підтверджують обставини понесення витрат на транспортування. Зокрема, відповідач звертає увагу, що надана разом із ЕМД довідка про транспортні витрати № 160 від 26.05.2023 видана ТОВ АГТ ЛТД, проте згідно товаротранспортних документів ТОВ "АГТ ЛТД" не здійснювало перевезення задекларованого товару, а також, згідно наданих документів, не надавало експедиторських послуг ФОП ОСОБА_1 , і на вимогу митного органу такі документи надані не було, що унеможливлює перевірити достовірність задекларованих ним витрат, понесених на транспортування.

Із матеріалів справи слідує, що декларантом для підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації №23UA74U6 від 31.05.2023 митної вартості товарів, були подані наступні документи, що стосуються транспортних витрат, зокрема:

- довідка TOB "АГТ ЛТД" про транспортні витрати № 160 від 26.05.2023;

- копія договору № 151221 транспортного експедирування від 15.12.2021, укладеного між позивачем та TOB "АГТ ЛТД" (далі - Договір № 151221);

- копія договору № 14/12 про організацію перевезення вантажу від 14.12.2022, укладеного між TOB "АГТ ЛТД" та TOB "ЛЮКС ЛОДЖИСТИКС" (далі -Договір № 14/12);

- копія договору № 2703/23 про організацію перевезення вантажу від 27.03.2023, укладений між TOB "ЛЮКС ЛОДЖИСТИКС" та TOB "ДАВАР ІНВЕСТ" (далі - Договір № 2703/23);

- договір № 211.2605/23 на надання транспортних послуг по перевезенню вантажів автомобільним транспортом від 26.05.2023 року, укладений між TOB "ДАВАР ІНВЕСТ" та Tylko Legal Michal Malee (далі - Договір № 211.2605/23).

Про те, що усі вказані документи були в наявності у відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення підтверджується як відомостями, що зазначені в картці відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA401020/2023/000817 від 31.05.2023, так і наданими представнику позивача згідно листа Вінницької митниці № 7.12-1/15-02/8.19/4516 від 20.06.2023 копіями матеріалів, на підставі яких були винесені оскаржувані рішення.

Із Договору № 151221 від 15.12.2022 транспортного експедирування, укладеного між позивачем та TOB "АГТ ЛТД" слідує, що TOB "АГТ ЛТД", іменоване надалі Експедитор, зобов`язується за плату й за рахунок Клієнта, яким є ФОП ОСОБА_1 , надати або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням морським, наземним транспортом експортно-імпортних і транзитних вантажів Клієнта, а також додаткових послуг, необхідних для доправлення вантажу. За умовами цього Договору Експедитор має права, зокрема: укладати договори й угоди з перевізниками, портами, складами, судноплавними компаніями/ її агентами, експедиторськими й іншими організаціями, які є резидентами або нерезидентами України, для виконання своїх обов`язків за цим Договором (п. 2.1.1); представляти інтереси Клієнта у взаємовідносинах із перевізниками, портами та іншими організаціями (п.2.1.2); залучати до виконання своїх обов`язків за Договором інші організації та особи (п.2.1.3).

Експедитор зобов`язаний, зокрема, забезпечувати якісне транспортне обслуговування, а також організацію перевезення вантажів Клієнта різними видами транспорту на території України й за її межами відповідно до заявки Клієнта (п.2.2.1). Розрахунки за виконані Експедитором послуги сплачуються безпосередньо шляхом банківського переказу з рахунку Клієнта на рахунок Експедитора (п.3.1).

Отже, для забезпечення виконання умов Договору № 151221, TOB АГТ ЛТД (далі Замовник), 14.12.2022 уклало з TOB "ЛЮКС ЛОДЖИСТИКС" (далі Виконавець), договір №14/12, згідно з яким Замовник доручає організацію перевезення вантажів, а Виконавець зобов`язується організувати доставку наданих Замовником вантажів власними або залученими транспортними засобами до пункту призначення (п.1.1).

В подальшому, 27.03.2023 TOB "ЛЮКС ЛОДЖИСТИКС" (далі Замовник) укладає Договір №2703/23 з TOB "ДАВАР ІНВЕСТ" (далі - Виконавець), за яким Замовник доручає організацію перевезення вантажів, а Виконавець зобов`язується організувати доставку наданих Замовником вантажів власними або залученими транспортними засобами до пункту призначення (п.1.1).

У свою чергу TOB "ДАВАР ІНВЕСТ" (далі-Замовник/Експедитор) 26.05.2023 уклав Договір №211.2605/23 з Tylko Legal Michal Malee (далі - Перевізник), за яким Перевізник за дорученням Замовника/Експедитора та за його рахунок зобов`язується надати транспортні послуги, уклавши один або декілька договорів перевезень в міжнародному автомобільному сполучення та/або в межах України (п.1.1).

Як з`ясовано судом, на міжнародній товарно-транспортній накладній CMR, яку було надано відповідачу, стоїть інформація про перевізника - Tylko Legal Michal Maiec.

Із вищевикладеного підтверджується, що доставку контейнера позивача за коносаментом 292161134 (SZX230401) за маршрутом Циндао, Китай - Гданськ, Польща здійснювало TOB АГТ ЛТД, інформація про яке вказано в нижній лівій частині коносамента, а подальшу доставку з Гданська, Польща - п/п Шегині, Україна здійснив перевізник Tylko Legal Michal Malee.

Таким чином TOB "АГТ ЛТД" довідкою № 160 від 26.05.2023 підтвердив, що транспортні витрати на перевезення контейнера 1*40 HQ MRKU2629763 за коносаментом 292161134 (SZX230401) за маршрутом Циндао, Китай-Гданськ, Польща, включно ВРР, склали 56 466,20 грн. Автодоставка за маршрутом Гданськ, Польща-п/п Шегині, Україна склала - 88 000,00 грн. Страхування вантажу не проводилось.

Відповідно саме з TOB "АГТ ЛТД" було підписано акт надання послуг № 959 від 19.05.2023 про надання послуг: морський фрахт ЦиндаоДитай - Гданськ,Польща на суму 56466,20 грн., та здійснено оплату за вказані послуги відповідно: платіжною інструкцією № 1293 від 23.05.2023 на суму 56466,20 грн.

Колегія суддів вважає, що судом підтверджено ті обставини, що надана позивачем разом із ЕМД довідка про транспортні витрати № 160 від 26.05.2023 видана ТОВ "АГТ ЛТД" стосується спірного товару та визначення складових його вартості, тобто в цьому випадку позивачем було надано повну та достовірну інформацію про вартість перевезення.

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599 "Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення" (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296), для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів: - банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

При цьому, посилаючись на дану норму в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару, відповідач застосовує вказаний перелік документів як виключний і безальтернативний, не зважаючи що це лише можливий перелік документів.

Натомість, на підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, до яких можуть належати надані позивачем документи (довідки, договори, акти виконаних робіт тощо).

Верховний Суд в постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 сформував правову позицію, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Позивач у позові наголошує, що з жодним іншим суб`єктом господарювання, окрім як ТОВ АГТ ЛТД він договорів на перевезення товару не укладав та актів надання послуг стосовно доставки поданого до розмитнення товару не підписував, що є очевидним з тих документів, наданих Вінницькій митниці для митного оформлення товару.

Таким чином, твердження апелянта про те, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності є безпідставними. Як є безпідставною і його вимога про надання декларантом додаткових документів згідно ч.3 ст.53 МК України, позаяк усі необхідні документи уже були в наявності в митного органу.

Колегія суддів враховує, що позивачем надано експертний висновок Державного підприємства "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу у зовнішніх товарних ринках (ДП "Держзовнішінформ") від 22.05.2023 № 113/288, яким підтверджено, що за результатами проведеної цінової експертизи рукавичок синтетичних з ПВХ крапкою в асортименті, що постачаються згідно з інвойсом №2934 від 23.12.2022 до контракту № 3246/РВ від 02.08.2021, укладеного між фірмою SHANDONG TAIMU COMMOTIDY CO., LTD (Китай) та ФОП ОСОБА_1 (Україна) відповідають цінам, зазначеним в інвойсі № 2934 від 23.12.2022 і становить 44688,00 доларів США за умов постачання FOB Qingdao.

Проте такий експертний висновок митним органом не був врахований, при цьому відповідач не навів аргументів про причини його відхилення.

Отже, дослідивши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем у митній декларації, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена.

Будь-яких належних доказів, що свідчили б про відсутність у документах, які підтверджують митну вартість товарів, перелік яких наведено у частині другої статті 53 МК України, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, митний орган не надав.

Відповідно до частини сьомої статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто, ненаведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу щодо застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом коригування митної вартості.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів ним було надано. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару.

Що ж до висновків відповідача, відображених у спірному рішенні, про врахування джерелом інформації про числове значення митної вартості оформленої МД від 21.04.2023 №UА401020/2023/020743, за якою було випущено у вільний обіг товар "Рукавички трикотажні, машинного в`язання без внутрішньої підкладки" - являють собою виріб, яким укривають частково передпліччя, долоню руки і п`ять пальців, кожний окремо. Долоні рукавичок мають крапкове покриття - ПВХ "крапка", який надійшов на адресу ФОП " ОСОБА_1 " від цього ж самого виробника та відправника ("SHANDONG TAIMU COMMOTIDY CO., LTD") з рівнем митної вартості 4,407 $ за кг.

Так, в спірному випадку суд вважає, що МД від 21.04.2023 №UА401020/2023/020743 не може вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки відповідачем не враховано усі індивідуальні ознаки товару, адже товар, зазначений у МД від 21.04.2023 №UА401020/2023/020743, не є ідентичним товару, який подавався для митного оформлення позивачем, оскільки виготовлений з різних матеріалів (рукавички трикотажні і рукавички синтетичні). Вочевидь, що рукавички із синтетичного матеріалу є дешевшими від трикотажних рукавичок, а тому їх порівняння в цьому випадку є абсолютно безпідставним.

До того ж вищезазначена декларація (на яку посилається відповідач) не розкриває умов поставки товару, розмір партії та умови оплати, що безпосередньо впливає на митну вартість під час розмитнення товару.

Верховний Суд з цього питання сформував правову позицію, яка викладена у постановах від 21.02.2018 у справі №820/17417/14, від 04.09.2018 у справі №818/1186/17, відповідно до якої рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності Митним кодексом України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Також Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 у справі №520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

У свою чергу формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

За наведених вище підстав суд вважає, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам п.2 та п.4 ч.2 ст.55 МК України. Подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості товарів.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення про коригування митної вартості від 31.05.2023 № UA401000/2023/000052/2 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог позивача про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2023/000817 від 31.05.2023, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.

Оскільки, на час прийняття оспорюваної картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були відсутні підстави, передбачені частиною шостою статті 54 МК України, відповідне рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 5368,00 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас в силу вимог частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги та інші документи, що свідчать про витрати сторони, пов`язані із наданням правової допомоги. При цьому на суд покладається обов`язок перевірити розмір цих витрат на предмет їх обґрунтованості та пропорційності.

Так, як з`ясовано судом із матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, яка надавалась двома професійними адвокатами: адвокатом Піпком Андрієм Миколайовичем в сумі 17177,60 грн. та адвокатом Слободянюком Миколою Володимировичем в сумі 17177,60 грн.

На підтвердження цих витрат стороною позивача надано:

- копію договору про надання правової допомоги від 08.06.2023 № 1 укладеного між Адвокатським бюро "Піпко і Партнери" в особі керуючого адвоката Піпко А.М. та ФОП ОСОБА_1 , рахунок від 12.09.2023 № 12/09/23/1 на суму 17177,60 грн., акт прийому передачі наданих послуг від 12.09.2023, детальний опис робіт від 12.09.2023 № 12/09/23/1Р, платіжну інструкцію №2381 від 12.09.2023 на суму 17177,60 грн. (що стосується оплати послуг адвоката Піпко А.М.);

- копію договору про надання правової допомоги від 08.06.2023 № 1 укладеного між адвокатом Слободянюком М.В. та ФОП ОСОБА_1 , рахунок від 08.06.2023 № 08/06/23/1 на суму 17177,60 грн., акт прийому передачі наданих послуг від 12.09.2023, детальний опис робіт від 12.09.2023 № 12/09/23/1ДОР, платіжну інструкцію №1508 від 15.06.2023 на суму 17177,60 грн. (що стосується оплати послуг адвоката Слободянюка М.В.).

Таким чином, із долучених матеріалів слідує, що загальна вартість наданих двома адвокатами послуг становить 34355,20 грн. (17177,60 + 17177,60).

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ФОП ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом цієї справи через призму критеріїв, встановлених частиною п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, суд першої інстанції, керуючись принципом справедливості та виходячи із фактичного обсягу наданих адвокатами послуг правової допомоги, характером та предметом даного спору, дійшов вірного висновку про можливість зменшення розміру витрат в даній справі до 10 000 грн. Колегія суддів вважає, що така сума компенсації судових витрат в повній мірі відповідатиме критеріям співмірності та вимогам розумності.

Таким чином, за результатами розгляду справи на користь позивача належить стягнути понесені ним витрати зі сплати судового збору в сумі 53 68,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Вінницької митниці.

Окрім того, позивач поніс витрати на правову допомогу і при розгляді справи в суді апеляційної інстанції у сумі 4294,40 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги № 1 від 08.06.2023, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (вих.№14/11/23ІДОР ВІД 14.11.2023, актом приймання-передачі наданих послуг від 14.11.2020, рахунком № 14/11/23/1 від 14.11.2023 про перерахування коштів адвокату за договором про надання правової допомоги № 1 від 08.06.2023.

Зазначені витрати також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницької митниці залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 вересня 2023 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції у сумі 4294,40 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 листопада 2023 року.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.