Справа № 638/3477/23
Суддя: Цвіра Д. М.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/3477/23
Провадження № 2-а/638/146/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Цвіри Д.М., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання/заяву представника позивача ОСОБА_1 - Шевченко Дар*ї Станіславівни про відвід судді Цвіри Д.М. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, -

встановив:

В провадженні судді Дзержинського районного суду м. Харкова Цвіри Д.М. перебуває вищевказаний позов.

23.11.2023 представником позивача через систему «Електронний суду» подано клопотання/заяву про відвід судді Цвіри Діани від розгляду даної справи.

Клопотання/заява обґрунтована тим, що неналежний відповідач не є самостійною підставою для залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/3477/23 позовну заяву про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №6840992, було залишено без руху з причини того, що позивачем до позовної заяви не додано копій позовної заяви, копій документів, доданих до позовної заяви, відповідно до кількості учасників справи, а також документ про сплату судового збору.

Крім того, незважаючи на те, що відповідачами у справі визначено як сам орган, так і посадову особу вказаного органу, суд зазначив, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративне стягнення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Представником позивача було направлено заяву про усунення недоліків позовної заяви, відповідно до якої до позовної заяви було додано її копії, копії документів, доданих до позовної заяви, та документ про сплату судового збору.

У результаті чого недоліки, зазначені в ухвалі від 27.04.2023, були виправлені.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/3477/23 позовну заяву про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС № 6840992, було повернуто позивачу з причини того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку до цього було залишено без руху: вказав співвідповідачем інспектора патрульної поліції.

Постановою Другого апеляційного суду від 19.10.2023 по справі №638/3477/23 зазначену ухвалу скасовано та справу направлено до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що частиною 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадку якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Таким чином, суд наділений повноваженнями щодо заміни відповідача у випадку, якщо під час розгляду справи дійде висновку про заявлення вимог позивачем до неналежного відповідача (відповідачів).

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що органом Національної поліції у розглядуваній справі є Департамент патрульної поліції, від імені якого, зокрема, інспектор Управління патрульної поліції в Харківській області Літвіненко Олег Валентинович уповноважений накладати адміністративні стягнення та розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, визначення позивачем у справі відповідача - інспектора Літвіненка Олега Валентиновича, як особи, якою винесено спірну постанову та яка діє від суб`єкта владних повноважень, не свідчить про недотримання позивачем вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що при застосуванні процесуальних норм необхідно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повертаючи позовну заяву з підстав не усунення її недоліків позивачем допустив надмірний формалізм, так як позивач зазначаючи відповідачем по справі інспектора Літвіненка Олега Валентиновича скористався своїм правом наділеним законодавцем визначати відповідача у справі, тоді як суд має обов`язок в разі необхідності замінити первісного відповідача належним відповідачем в силу приписів ч. 3 ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України.

Таким чином, враховуючи встановлені по справі обставини, колегія суддів виснувала, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про наявність підстав для повернення адміністративного позову.

Враховуючи зазначене, допускаючи надмірний формалізм, що встановлено судом апеляційної інстанції, суддя Діана ЦВІРА проявила своє небажання здійснювати справедливий розгляд справи, оскільки своїми діями допустила порушення права Позивача на справедливий суд ще до відкриття провадження по справі.

Крім того, приймаючи рішення щодо залишення позовної заяви без руху, суддя заздалегідь показала свою точку зору стосовно вирішення даної справи, навіть не досліджуючи наявні докази у справі та всі її обставини.

Позиція судді Діани ЦВІРИ в інших справах, участь в яких бере адвокат Дар*я ШЕВЧЕНКО

В іншій справі, наприклад, №638/18078/16 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, у якій адвокат Дар*я ШЕВЧЕНКО представляє інтереси позивача, мала місце подібна ситуація, яка може свідчити про упередженість судді саме до адвоката Дар*ї ШЕВЧЕНКО.

Так, ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Діани ЦВІРИ, позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою належно повідомленого позивача в судові засідання.

Під час оскарження зазначеної ухвали в апеляційному порядку (постанова Харківського апеляційного суду від 09.11.2023 по справі № 638/18078/16, провадження № 22-ц/818/1308/23), було встановлено, що неявка у підготовчі засідання призначені на 05.11.2022 в яке позивач не з 'явився, та відкладено розгляд справи на 09.01.2023, в яке позива ч повторно не з 'явився не є підставою для застосування наслідків передбачених п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Закриття підготовчого провадження у цій справі та призначення справи до судового розгляду по суті не відбулося. У вступній частині ухвали від 09 січня 2023 року було наявне посилання на її винесення у підготовчому судовому засіданні, тобто розгляд справи перебував на стадії підготовчого процесу, тому підстави для залишення позовної заяви ОСОБА_4 без розглядуй, відповідно, застосування пункту3 частини першої статті 257 ЦПК України були відсутні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану ухвалу постановлено без додержання норм процесуального права, зокрема позов залишено без розгляду у підготовчому засіданні, що суперечить вимогам пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України, а тому апеляційну скаргу було задоволена, ухвалу суду першої інстанції скасовано і передано справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Указом Президента України від 17.05.2019 №239/2019 ЦВІРУ Діану Миколаївну призначено на посаду судді у місцевих загальних судах. Таким чином, досвід судової практики у ЦВІРИ Діани Миколаївни складає 4,5 років, що не може свідчити про її некомпетентність або брак досвіду, щоб порушувати норми процесуального права, порушення яких ДВІЧІ зафіксовано постановами суду апеляційної інстанції.

Такі дії можуть свідчити про свідоме порушення нею норм процесуального права у справах, в яких бере участь Дар*я Шевченко, що є ніщо іншим, як проявом її упередженості.

Таким чином, зазначені обставини свідчать про відсутність безсторонності судді та про упередженість судді, що у свою чергу є порушенням присяги судді (стаття 57 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») та права позивача на справедливий суд (стаття 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У зв`язку із вищевикладеним, на підставі пункту 4 частини 1 статті 36 КАС України заявляю судді Діані ЦВІРІ відвід.

Прошу дану заяву про відвід передати для реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду для визначення судді, яким буде здійснюватися розгляд цієї заяви.

Згідно ч.1 ст. 37 КАСУ Суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді першої інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді у першій інстанції після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

П. 12 ч.1 ст. 4 КАСУ судове рішення - рішення, постанова, ухвала суду будь-якої інстанції.

П. 15 ч.1 ст. 4 КАСУ ухвала - письмове або усне рішення суду будь-якої інстанції в адміністративній справі, яким вирішуються питання, пов`язані з процедурою розгляду адміністративної справи, та інші процесуальні питання.

Так, 09.05.2023 суддею Цвіра Д. було прийнято судове рішення, а саме Ухвалу по справі № 638/3477/23 про повернення позовної заяви. Дану Ухвалу скасовано.

Отже, в силу прямої норми закону суддя Цвіра Д. не може брати участь у новому розгляді позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі пункту 4 частини 1 статті 36 КАС України. Ч.1 ст. 37 КАСУ заявляю судді Діані ЦВІРІ відвід.

Вирішуючи клопотання/заяву, суд зазначає, що правовідносини з приводу відводу (самовідводу) від участі у розгляді адміністративної справи унормовані, насамперед, приписами ст.ст.36-41 КАС України.

Продовжуючи вирішення заявленого представником позивача клопотання/заяви про відвід, суд зважає, що згідно з ч. 1 ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 9 КАС України суд зобов`язаний з`ясувати об`єктивну істину у спорі за власною ініціативою безвідносно до правових позицій сторін та процесуальної поведінки учасників справи.

Частиною ч. 2 ст.73 КАС України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Оцінивши наявні у справі документи, суд констатує, що насправді (у дійсності) зміст усіх аргументів заявника явно та очевидно зводиться до незгоди саме із процесуальними рішеннями, постановленими суддею при відправленні правосуддя у цій справі та зумовлений помилковим тлумаченням їх дійсного змісту.

Між тим, чітко сформульованим застереженням ч. 4 ст. 36 Кодексу адміністративного судочинства України прямо передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Суддя підтверджує повне усвідомлення того, що єдина легітимна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, запобігання упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Зокрема, пунктом 4 ч. 1 ст. 36 КАС України у якості підстави для відводу зазначені обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Проте, коло цих обставин, характер, суть та правова природа цих обставин, межа рівня істотності, а також джерело походження інформації про них процесуальним законом не визначені.

Тому суд зважає на положення ч. 1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України", де зазначено, що: 1) "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду"; 2) Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного"; 3) Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але "вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими", суд вважає, що не можуть бути визнані достатніми підставами для відводу суддів - заяви учасників справи, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, котрі не підтверджені належними і допустимими доказами.

До того ж, у силу правових висновків ухвали Верховного Суду від 23.09.2021р. у справі №520/3535/2020: 1) надаючи оцінку об`єктивності та неупередженості судді під час вчинення ним процесуальних дій, необхідно виходити з таких критеріїв: чи вільний суддя під час виконання ним своїх обов`язків від будь-яких заходів впливу; чи сприяє його поведінка у судовому процесі та за стінами суду підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі; чи вчинялись суддею дії, які можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справах.; 2) Перед розглядом справи суддя повинен утриматись від будь-яких коментарів, які можуть вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання; 3) При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. При цьому, вирішальним є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, проте не вирішальною; 4) Суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Аргументи клопотання/заяви про відвід судді не містять спроможних доводів не лише реального (а взагалі будь-якого, навіть і уявного) демонстрування суддею упередженості та небезсторонності.

Частиною 1 ст. 57 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що особа, призначена на посаду судді, набуває повноважень судді після складення присяги судді такого змісту: "Я, (ім`я та прізвище), вступаючи на посаду судді, урочисто присягаю Українському народові об`єктивно, безсторонньо, неупереджено, незалежно, справедливо та кваліфіковано здійснювати правосуддя від імені України, керуючись принципом верховенства права, підкоряючись лише закону, чесно і сумлінно здійснювати повноваження та виконувати обов`язки судді, дотримуватися етичних принципів і правил поведінки судді, не вчиняти дій, що порочать звання судді або підривають авторитет правосуддя".

Відтак, запровадження законодавцем правового інституту Присяги судді та повсякденна дія цього правового інституту спростовує обґрунтованість доводів щодо неупередженості судді та засвідчує відсутність навіть щонайменшої можливості виникнення у судді упередженого або необ`єктивного ставлення до будь-якого учасника справи.

Підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що клопотання/заява представника позивача про відвід судді не містить жодної з передбачених ч. 1 ст.36 КАС України підстав відводу (самовідводу), адже клопотання/заява позивача про відвід судді не містить взагалі будь-яких вагомих та істотних аргументів на підтвердження як минулих так і майбутніх проявів суддею упередженості чи необ`єктивності.

Доказів існування таких проявів заявником не подано, а судом не виявлено.

Тому, суд повторно констатує, що зміст усіх аргументів заявника явно та очевидно зводиться до незгоди саме із процесуальними рішенням, постановленим суддею при відправленні правосуддя у цій справі.

Так, стосовно прямої норми, а саме ч. 1 ст. 37 КАС України, в якій йде мова, у яких саме випадках, суддя, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи.

У розумінні ч. 1 ст. 37 КАС України, суддя, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи, після скасування попередніх рішення, постанови або ухвали про закриття провадження в адміністративній справі.

Представник помилково дійшов висновку, що суддя, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи, після скасування ухвали про повернення позовної заяви.

Відтак, обставини, наведені в клопотанні/заяві про відвід судді Цвіри Д.М. жодним чином не свідчать про необ`єктивність чи упередженість судді, а доводи, на які посилається заявник, є виключно його незгодою із процесуальними діями суду.

Згідно зі статтею 17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно з принципом, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Процесуальною гарантією забезпечення безсторонності та об`єктивності суду є право сторони на подання заяви про відвід.

У справі "Білуха проти України" (Заява № 33949/02), 09.11.2006 ЄСПЛ зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24.02.1993, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10.06.1996, пункт 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Вимога "безсторонності", згідно з прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Білуха проти України", "Салов проти України", "Мироненко проти України", "Фельдман проти України") характеризується двома критеріями: по-перше, суд (суддя) повинні бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи; по-друге, бути об`єктивно безстороннім, тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Важливим питанням є довіра, яку в демократичному суспільстві суди мають викликати в громадськості (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ветштайн проти Швейцарії").

Довіра це суб`єктивне ставлення особи на підставі внутрішнього переконання з урахуванням зовнішніх обставин й цілком очевидно, що дії та рішення, які судом вчинені в межах закону, але в супереч інтересам однієї зі сторін, сприймаються цією стороною як негативні й у зв`язку з цим викликають недовіру до суду.

При цьому, можливість переконання особи у протилежному залежить не тільки від обґрунтування законності вчинених судом дій, а й від бажання та здатності особи сприймати це обґрунтування та розуміти дії, які можуть не відповідати її прямим інтересам.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов`язковість судового рішення. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства.

Водночас, відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

У даному конкретному випадку усі доводи клопотання/заяви заявника про відвід є явно та очевидно суто суб`єктивними, посилання заявника на нібито наявну упередженість і необ`єктивність судді ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях та будь-якими доказами не підтверджуються.

Відтак, підсумовуючи викладені вище міркування, суд доходить до переконання про те, що матеріали справи не містять жодної з передбачених ч. 1 ст.36 КАС України підстав відводу (самовідводу), позаяк доводи клопотання/заяви про відвід не підтверджені ані належними аргументами, ані відповідними доказами.

За таких обставин задоволення клопотання/заяви про відвід призведе до маніпуляції з автоматичним розподілом судових справ, що повністю суперечить вимогам ст. 31 КАС України, оскільки доводи представника позивача про упередженість судді є вигаданими.

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 40 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

За таких обставин та з урахуванням ч. 4 ст. 40 Кодексу адміністративного судочинства України, справа не підлягала передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді підлягало вирішенню судом, що розглядає справу.

При вирішенні питання про відвід, суд зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення від 21.01.1999р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007р. у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011р. у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») надав оцінку усім обставинам, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення відводу, та дослухався до усіх аргументів заявника, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення згаданого питання.

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 6-9, 36-41, 90, 211, 236, 241-243, 248, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

Клопотання/заяву представника позивача ОСОБА_1 - Шевченко Дар*ї Станіславівни про відвід судді Цвіри Д.М. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту проголошення (підписання).

Суддя Д.М.Цвіра