Справа № 286/3269/23
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 286/3269/23

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Кулініч Я.В.

Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.

22 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Шидловського В.Б.

суддів: Боровицького О. А. Курка О. П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАС № 7463032 від 05 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7463032 та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувану постанову вважає необгрунтованою, незаконною та таку, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, з огляду на наступне: до оскаржуваної постанови не додано жодного доказу, який би свідчив про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП. Так, у п.7 оскаржуваної постанови відсутнє будь-яке посилання на прибори, пристрої або пояснення свідків, на підтвердження вчинення правопорушення. До того ж, п.7 оскаржуваної постанови взагалі незаповнений, а отже й відсутні будь-які докази в розумінні ст.251 КУпАП. Йому, як особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не було надано можливості надати свої пояснення щодо вказаної події. Його не ознайомлено, у встановленому законом порядку з правами та обов`язками, якими наділяється особа, яку притягують до адміністративної відповідальності та не надано можливості ознайомитись з матеріалами справи. Крім того, поліцейські попросили, щоб ним було формально проставлено підпис, на підтвердження того, що права, передбачені ст.268 КУпАП, йому було роз`яснено. На підтвердження, начебто, вчиненого правопорушення, працівник поліції розмахував якимось пристроєм, який знаходився у нього в руці. Із зазначеного пристрою не вбачалось, що автомобіль, яким він керував, рухався понад встановлену п.12.4 ПДР швидкість, крім того, пристрій не був опломбований. Працівники поліції обмежились формальним складанням оскаржуваної постанови без проведення розгляду справи (розгляд справи тривав не більше 5 хвилин), чим порушили порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою суду від 15.11.2023 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 05.08.2023 відносно позивача інспектором УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Крушинським Д.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕАС №7463032 від 05.08.2023 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн.

Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що 05.08.2023 о 10:29:58 на а/д Київ-Ковель-Ягодин 151км. водій, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat СС н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 108 км/год в зоні дії знаку 5.49 (населений пункт Коростень), чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 50 км/год. та порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом ТС000771, також зазначений пристрій, яким здійснювалась фіксація подій це портативний відеореєстратор 475692 та 475910.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду для її скасування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що надані відповідачем відеозапис та фотокартки, зроблені за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 № ТС000771, є належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП. Крім того, в оскаржуваній постанові відповідачем зазначено, що швидкість вимірювалась приладом ТС000771, також зазначено, що відеофіксація подій здійснювалась портативним відеореєстратором 475692 та 475910, що, в свою чергу, спростовує посилання позивача, що в постанові відсутнє будь-яке посилання на прибори, пристрої на підтвердження вчиненого правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Положеннями ст.9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010№23-рп/2010 (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) Конституційний Суд України на підставі наведеного дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України).

Відповідно до ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно із ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 4 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 50 км/год.

Так, у п.1 ст.247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення прямо передбачено ст.40 Закону України "Про Національну поліцію".

Так, відповідно до ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Як встановлено судом, 05.08.2023 відносно позивача інспектором УПП в Житомирській області старшим лейтенантом поліції Крушинським Д.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серії ЕАС №7463032 від 05.08.2023 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. Згідно даної постанови правопорушення полягало в тому, що 05.08.2023 о 10:29:58 на а/д Київ-Ковель-Ягодин 151 км. водій, керуючи транспортним засобом Volkswagen Passat СС н.з. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 108 км/год у зоні дії знаку 5.49 (населений пункт Коростень), чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш ніж на 50 км/год. та порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом ТС000771, також зазначений пристрій, яким здійснювалась фіксація подій це портативний відеореєстратор 475692 та 475910.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги стосовно безпідставності винесення оскаржуваної постанови, колегія суддів враховує наступне.

Так, доводи апеляційної скарги практично зводяться до того, що при складанні оскаржуваної постанови працівниками поліції було порушено процедуру розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, а саме: відсутні будь-які докази на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення; позивачу не надано можливості скористатися правом надати пояснення, не надано можливості ознайомитися з матеріалами справи, не роз`яснено права та обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; розгляд справи обмежився формальним складанням постанови.

З даного приводу судом першої інстанції вірно встановлено, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджується відео- та фотоматеріалами, які зафіксовані лазерним вимірювачем швидкості руху транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 серії ТС 000771.

Так, як видно з фотознімку, який виготовлений за допомогою приладу TruCam, на ньому зображено автомобіль марки Volkswagen, д.н.з. НОМЕР_1 , вказано дату, час, координати та швидкість руху вказаного автомобіля 108 км/ год., що зафіксована приладом TruCam серійний №ТС000771.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UА-МІ.1-2903-2021. Міністерство економічного розвитку і торгівлі України затверджено тип засобу вимірювальної техніки "Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20", який зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювання техніки за № У3197-12.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" сертифікат перевірки типу засобу вимірювальної техніки є документом, який засвідчує, що тип засобу вимірювальної техніки затверджено.

Положеннями ч.1 ст.17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки № 22-01/26765, виданого ДП "Укрметртестстандарт" від 15.12.2022, чинного до 15.12.2023, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС 000771, є придатним до застосування.

Лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20, яким зафіксоване правопорушення, не відноситься до автоматичної фототехніки і відеотехніки, а здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Згідно технічних характеристик прилад, за допомогою якого проводився замір швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС000771, спроможний робити лазерну фіксацію в автоматичному режимі, тому його показники можливо розцінювати, як беззастережний доказ по справі. Лазерний вимірювач TruCAM LTI20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що підтверджується письмовою відповіддю ДП "УКРМЕТРТЕСТСТАНДAPT" від 01.10.2019 р. № 22-38/49.

Крім основного, ручного режиму, вимірювач ТruCam також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника. Після цього поліцейський вживає заходи для зупинки транспортного засобу під керуванням порушника.

Саме за допомогою вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 із серійним номером №ТС000771 була виміряна швидкість руху транспортного засобу позивача, про що і було зазначено посадовою особою відповідача в оскаржуваній постанові про притягнення до адміністративної відповідальності.

Крім того, зі змісту листа Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області № 05-03/1694 від 19.09.2023 видно, що зона дії дорожнього знаку 5.49 населений пункт "місто Коростень" визначена із 150 км + 792 м по 151 км + 884 м, а тому рух транспортного засобу під керуванням позивача на 151 км автомобільної дороги М-07 відбувся на відрізку, в якому діють вимоги ПДР, що визначають порядок руху в населених пунктах, тобто згідно оскаржуваної постанови серії ЕАС №7463032 від 05.08.2023 у вину позивачу власне і ставиться перевищення допустимої швидкості руху в зоні дії знаку 5.49 (населений пункт Коростень).

З огляду на викладене, колегія суддів в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані відповідачем відеозапис та фотокартки, зроблені за допомогою приладу TruCam LTI 20/20 № ТС000771, є належними та допустимими доказами вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП.

Слід також зазначити, що положеннями ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Так в оскаржуваній постанові відповідачем зазначено, що швидкість вимірювалась приладом ТС000771, також зазначено, що відеофіксація подій здійснювалась портативним відеореєстратором 475692 та 475910, що, в свою чергу, спростовує посилання позивача, що в постанові відсутнє будь-яке посилання на прибори, пристрої на підтвердження вчиненого правопорушення.

На противагу зазначеним обставинам, в апеляційній скарзі не наведено достатніх аргументів, які б вказували на недостовірність або недопустимість доказів, якими підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.122 КУпАП, а відтак доводи апелянта в цій частині відхиляються за безпідставністю.

Стосовно доводів апелянта, що він не мав змоги реалізувати свої права як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема, надати пояснення, ознайомитися з матеріалами справи і йому не роз`яснено права та обов`язки особи, то суд апеляційної інстанції враховує, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що позивач виявив бажання скористатися вказаним правами і працівником поліції спричинено перешкоди у реалізації вказаних прав.

Більше того, суд апеляційної інстанції зважає на те, що у п.8 оскаржуваної постанови міститься підпис позивача, яким він підтверджує, що права за ст.268 КУпАП та строк оскарження за ст.289 КУпАП йому роз`ясненні, а відтак зазначені доводи не приймаються до уваги.

Щодо позиції апелянта про те, що розгляд справи про притягнення його до відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП обмежився лише складанням оскаржуваної постанови, то судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції постанови про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.122 КУпАП, без складання протоколу, є правомірним.

Тобто, позивачем не надано суду жодних доказів щодо порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, які б могли слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що приймаючи до уваги те, що допущене позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.122 КУпАП, підтверджено належними та допустимими доказами, то постанова серії ЕАС № 7463032 від 05.08.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності винесена правомірно та підстави для її скасування відсутні.

Стосовно доводів апелянта про те, що він звільнений від сплати судового збору, як учасник бойових дій, а тому судом першої інстанції безпідставно не повернено судовий збір, слід вказати наступне.

Предметом даного спору є скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення 6езпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7463032 та закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" передбачені пільги щодо сплати судового збору.

Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, Герої України у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, однак, дана категорія справи не пов`язана із вирішенням питань щодо порушень прав учасника бойових дій чи особи з відзнакою - Герой України.

Статус, права, пільги учасників бойових дій встановлені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до ч.2 статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Аналіз пункту 13 частини 1 статті 5 Закону "Про сплату судовий збір" в сукупності з частиною 2 статті 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Враховуючи, що вирішення спору не стосується порушення прав заявника на соціальний захист, як учасника бойових дій, то він не звільнений від сплати судового збору на підставі положень пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020, справа № 545/1149/17 та в подальшому застосована Верховним Судом у постанові від 19.10.2020 у справі № 240/934/20.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права та спрямовані виключно на уникнення позивачем відповідальності за порушення ПДР.

Положення ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку із чим оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 листопада 2023 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Боровицький О. А. Курко О. П.