Справа № 160/22333/23
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-
01.09.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач з урахуванням виправленого позову (22.09.2023 року подано до суду) просить суд:
16.10.2023 року від представника ГУ ДПС у Дніпропетровській області Артемова Ярослава Вадимовича до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи правову позицію представником відповідача зазначено наступне. За даними інформаційної системи податкового органу фізична особа - підприємець ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 перебував на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Правобережна ДПІ (Новокодацький район м. Дніпра) з 30.08.2005 року по 13.12.2019 року та обліковувався на загальній системі оподаткування. ОСОБА_1 13.12.2019 року було внесено запис до Єдиного державного реєстру про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею, як фізичною особою - підприємцем (частина 4 статті 6 Закону №2464). З 13.12.2019 року перебуває в 11 стані - припинено, але не знято з обліку (КОР не пусті). Та відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 ФОП ОСОБА_1 з 01.01.2011 року по 13.12.2019 року був платником єдиного внеску. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464, базою нарахування єдиного внеску для платників, зазначених, зокрема, в пункті 4 частини першої статті 4 Закону № 2464 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. ФОП, які обрали загальну систему оподаткування, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абзац 3 частини 8 статті 9 Закону №2464).
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2023 року зазначена вище справа розподілена та 04.09.2023 року передана судді Пруднику С.В.
06.09.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду означену позовну заяву було залишено без руху та запропоновано позивачу подати до суду позовну заяву разом із копією для вручення відповідачам, оформлену у відповідності до вимог ст.ст.160, 161 КАС України, а саме уточнити зміст позовної заяви та зазначити вірне найменування відповідача як суб`єкта владних повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства та заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та надати докази на підтвердження поважності причин такого пропуску.
21.09.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду виправлено описку в резолютивній частині ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року про залишення позовної заяви без руху. Резолютивну частину ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року про залишення позовної заяви без руху доповнено в частині надання строку для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду.
21.09.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви, що викладені в ухвалі суду від 06.09.2023 року. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду: позовної заяви разом із копією для вручення відповідачам, оформлену у відповідності до вимог ст.ст.160, 161 КАС України, а саме уточнити зміст позовної заяви та зазначити вірне найменування відповідача як суб`єкта владних повноважень, відповідно до вимог чинного законодавства.
22.09.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2023 року про залишення позовної заяви без руху відмовлено.
22.09.2023 року ОСОБА_1 до суду подано виправлену позовну заяву із копією для вручення відповідачу, в якій містилось клопотання про розгляд справи з викликом та участю сторін.
Відтак, у встановлений ухвалою суду від 06.09.2023 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.
20.11.2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив де зазначив, що відповідач не подав будь - якого доказу на спростування зазначених в позовній заяві обставин. Отже висновки, зазначені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити з огляду на таке.
18.12.2019 року державним виконавцем Новокодацького відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження внаслідок виконання вимог виконавчого документу у повному обсязі.
07.10.2020 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/7149/20 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) задоволено частково.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року у справі №160/7149/20 набрало законної сили - 08.04.2021 року.

Враховуючи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року у справі №160/7149/20, та вважаючи про безпідставність сплати сум заборгованості, 16.04.2021 року позивач звернувся до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області із заявою про повернення примусово стягнених коштів.

30.04.2021 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області розглянуло заяву позивача від 16.04.2021 року та повідомило листом №21959/6/04-36-24-04-16, що згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 по справі №160/7149/20 позов ФОП ОСОБА_1 задоволено, та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 16.05.2019 № Ф-11534-50/67 на суму 21030,90 грн та від 19.08.2019 року № Ф-11534-50/67 на суму 23785,76 грн.

Крім того, податковий орган зазначив, що скасування вимог не скасовує суму недоїмки по суті та не надає законодавчих підстав для зменшення нарахувань єдиного внеску за 2017-2020 роки.

З підстав неповернення суми коштів, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року у справі № 160/13446/21позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що полягає у відмові у вжитті заходів з метою повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21030,90 грн.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Дніпропетровській області підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21030,90 грн., з одночасно нарахованою на цю суму пенею, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, та подати даний висновок для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов (судове рішення від 13.10.2021 року у справі № 160/13446/21, застосовуючи ст. 9 КАС України, дійшов висновку, що позивачем було безпідставно сплачено суму заборгованості у розмірі 21030,90 грн. на підставі вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-11534-50/67 від 16.05.2019 року, а з інтегрованої картки позивача також встановлено, що контролюючим органом зараховано суму 21030,90 грн., як стягнення в межах виконавчого провадження за платіжним дорученням №@2PL752744 від 13.12.2019 року, таким чином з огляду на той факт, що надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню на підставі висновку про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку, суд задовольнив позов в наступній редакції: визнав протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, що полягає у відмові у вжитті заходів з метою повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21030,90 грн.; зобов`язав Головне управління ДПС у Дніпропетровській області підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплаченого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21030,90 грн., з одночасно нарахованою на цю суму пенею, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, та подати даний висновок для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На вказане рішення суду першої інстанції від 13.10.2021 року у справі № 160/13446/21 позивачем та відповідачем подані апеляційні скарги.

За наслідками розгляду означених апеляційних скарг, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.01.2022 року апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишені без задоволення. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року у справі №160/13446/21залишено без змін.

З метою виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року у справі №160/13446/21 ГУ ДПС у Дніпропетровській області зменшено автоматичні нарахування єдиного внеску шляхом виключення нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування у розмірі 21030,90 грн. за період з січня 2017 року по березень 2019 року.

Як зазначив представник відповідача у відзиві на позовну заяву, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року у справі №160/13446/21 виконано в повному обсязі, а саме відкориговано (зменшено) нарахування єдиного внеску на суму 21030,90 грн. для можливості повернення коштів в розмірі 21030,90 грн. Проведено повернення сум податків і зборів, помилково або надміру зарахованих до бюджету / єдиного внеску у сумі 21030,90 грн., з одночасно нарахованою на цю суму пенею, що визначається виходячи з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку у сумі 878,81 гривень. У зв`язку з тим, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.10.2021 року у справі №160/13446/21 не передбачено виключення нарахувань з єдиного внеску в ІКП ФОП ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по березень 2019 року у сумі 21030,90 грн. та враховуючи той факт, що означене рішення суду виконано в повному обсязі, відображення раніше виключених нарахувань відкориговано, а саме збільшені нарахування з єдиного внеску в ІКП ФОП ОСОБА_1 за період з січня 2017 року по березень 2019 року на суму 21030,90 гривень. Станом на 11.10.2023 року в ІКП ФОП ОСОБА_1 обліковується заборгованість по єдиному соціальному внеску у сумі 20889,71 гривень. Отже, відсутні законодавчі підстави для скасування нарахувань ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 31.03.2019 року. Також позивачем не надано доказів сплати Єдиного страхового внеску, а саме довідки ОК-5.

Відповідно до вимог статті 25 Закону № 2464, розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 року № 449 (із змінами), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28.12.2020 року №1296/35579 (далі Інструкція №449), у разі наявності в інтегрованій картці платника єдиного внеску недоїмки, в автоматичному режимі формується вимога про сплату боргу (недоїмки). Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ITC за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи). Відповідно до абз.5 пункту 4 розділу VI Інструкції №449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу. Відтак, по ОСОБА_1 обліковувалась заборгованість по єдиному соціальному внеску у сумі 20 889,71 грн., у зв`язку з чим ГУ ДПС в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-20005-0436/67 від 17.07.2023 року та направлено на адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Вважаючи спірну вимогу про сплату боргу (недоїмки) протиправною та безпідставною, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають щодо нарахування та ведення обліку єдиного соціального внеску, врегульовані Законом України «Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до абз. 2 п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, платниками єдиного внеску є:

роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Абзацом 1 пункту 1 та пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску

В той же час, відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та здійснення особою підприємницької діяльності в якості фізичної особи-підприємця, яку особа фактично не здійснює (не отримує доходу від її провадження), Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.

При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При розгляді справи судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04.12.2019 по справі № 440/2149/19, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Так, судом установлено, що оскаржуваною вимогою встановлено наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску.

Водночас, єдиний соціальний внесок за у ОСОБА_1 було сплачено його роботодавцями, що підтверджується довідкою щодо відомостей про застраховану особу, наданої Пенсійним фондом України (форма ОК-5).

Варто зазначити, що факт сплати роботодавцем єдиного внеску вже досліджувався Дніпропетровським окружним адміністративним судом у справі №160/7148/20. Так, в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.10.2020 року у справі №160/7148/2020 року суд зазначив, що до матеріалів справи позивачем надано докази на підтвердження перебування в статусі найманого працівника в КП "Дніпровський обласний госпіталь ветеранів війни" Дніпропетровської обласної ради", КнП "Центр первинної медико-санітарної допомоги сурсько-литовської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області" в періоди, за які було нараховано спірні вимоги та винесено рішення про застосування штрафних санкцій, зокрема: довідку (Форми ОК-5) від 15.04.2020 року за періоди з 1998 року по 2020 рік. Тому, суд дійшов до висновку щодо протиправності вимог про сплату боргу (недоїмки) № Ф-11534-50/67 від 16.05.2019 року, № Ф-11534-50/67 від 19.08.2019 року.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який прийнято оскаржуване рішення, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити підприємницьку діяльність, проте не отримувала дохід від неї.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено, що позивач будучи найманим працівником, отримував заробітну плату, з якої щомісячно відраховувались суми єдиного внеску не нижче встановленого законодавством розміру.

Неврахування відповідачем всіх обставин статусу позивача як найманого працівника та відрахування за нього роботодавцем сум єдиного внеску призвело до невірного обчислення податковим органом суми єдиного внеску виставленою вимогою, відтак, оскаржувані вимоги підлягають скасуванню в повному обсязі.

З огляду на вищевикладене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, приймаючи оскаржувані вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 9, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом також враховано, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Приписами ч. 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом також враховується п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, згідно якого обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, у справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на встановлене суд приходить про задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі.

Належним способом захисту прав позивача є визнання відповідної вимоги про сплату боргу (недоїмки) протиправною та її скасування.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду у сумі 1073,60 грн.

Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 1073,60 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20005-0436/67 від 17.07.2023 на суму 20889,71 грн. єдиного внеску, винесену Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області ().

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник