Справа № 160/22541/23
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 листопада 2023 року Справа 160/22541/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання відповідача - Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху по адміністративній справі №160/22541/23,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивачем заявлені наступні позовні вимоги:

- визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року;

- зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця підвищення доходу - січень 2008 року;

- визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому індексації-різниці грошового забезпечення, що склалася в березні 2018 року за період з 01.03.2018 року по 04.09.2022 року;

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити йому індексацію-різниці грошового забезпечення, що склалася в березні 2018 року в сумі 3 890,25 грн., за період з 01.03.2018 року по 04.09.2022 року з урахуванням абзацу 4, 6 пункту 5 Порядку №1078;

- визнати протиправними дії відповідача щодо несвоєчасної виплати йому індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації грошового забезпечення відповідно до Порядку №159 з січня 2016 року по день фактичного розрахунку.

До суду від відповідача надійшло клопотання про залишення позовної заяви без руху, оскільки витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 04.09.2022 року №279 підтверджується, що з 04.09.2022 року позивач був виключений із списків особового складу частини, усіх видів забезпечення та йому наказано виплатити надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% та премію у розмірі 140% за 04 дні вересня, відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168, додаткову винагороду у сумі 4 000 грн. Таким чином, датою виникнення спірних правовідносин є 04.09.2022 року. Виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 04.09.2022 року серед вказаних виплат немає, тобто про всі складові розрахунку при звільнені позивач міг дізнатися під час ознайомлення з даним наказом. Але з позовом позивач звернувся лише 05.09.2023 року тобто з пропуском встановленого ст.233 КЗпП України тримісячного строку звернення до суду, який був продовжений до 30.06.2023 р. (з урахуванням строку дії карантину). Звертаючись до суду 05.09.2023 року, позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду з позовною заявою та зобов`язаний надати до суду обґрунтовану заяву про поновлення порушеного строку, в якій обґрунтувати для цього підстави, зазначити доводи поважності причин і надати відповідні докази. Однак такого обов`язку не дотримано, що є підставою для залишення позовної заяви без руху. Крім того, позивач при зверненні до суду з позовом мав сплатити судовий збір на загальних підставах, оскільки наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати судового збору з усіх спорів.

Позивач щодо даного клопотання будь-яких письмових пояснень на адресу суду не надав.

Розглядаючи клопотання про залишення позовної заяви без руху, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд враховує, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції, яка діяла до 19.07.2022 р.) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

19.07.2022 р. набрав чинності Закон України від 01.07.2022 р. №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ), згідно з яким частина перша і друга статті 233 КЗпП України діють у новій редакції.

Відповідно до статті 233 КЗпП України (в редакції Закону №2352-ІХ) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно із чинної редакцією ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

В силу п.п.5.4 п.5 Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

За загальним правилом закон зворотної сили не має. Це правило повинно надавати визначеності і стабільності суспільним відносинам. Це означає, що закони поширюють свою дію лише на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закон України №2352-IX від 01.07.2022 року не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності, тобто, його норми не мають зворотної дії в часі.

Отже, цей Закон містить норми прямої дії та поширює свою дію тільки на ті правовідносини, які виникли та існують після набрання ним чинності, зокрема з 19.07.2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як слідує із Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1/99-рп, частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб`єктивного права особи, у тому числі права особи на звернення до суду, слід визначати із застосуванням законодавства, яке діяло на момент виникнення відповідного права.

Водночас неприпустимість зворотної дії нормативно-правового акта полягає в тому, що запроваджені ним нові норми не можуть застосовуватися до правовідносин, які існували до набрання ним чинності. Отже, приписи нового нормативно-правового акта не можуть змінити обсяг прав, який було встановлено попередніми нормативно-правовими актами.

Таким чином, правила обчислення строку звернення до суду працівника про стягнення належної йому заробітної плати визначаються за тими правилами, які були чинними на момент початку перебігу відповідного строку.

Тривалість строку звернення до суду не змінюється в разі подальших змін законодавства, яке регулює відповідні відносини. Тому строк звернення до суду розпочинається і закінчується з урахуванням тієї тривалості, яка передбачалася на момент початку перебігу відповідного строку.

При цьому тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Відповідно тривалість строку звернення до адміністративного суду не залежить від того, коли було фактично пред`явлено позов.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування у спірних правовідносинах змін, внесених згідно із Законом України №2352-IX від 01.07.2022 року до приписів ст.233 КЗпП України, які набрали чинності з 19.07.2022 року.

Окрім цього, відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно із п.1 постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020 р. "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2" з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, з 19 грудня 2020 р. до 31 грудня 2022 р. на території України установлено карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2.

Постановою КМУ від 25.04.2023 р. №383 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236" дію карантину через СОVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

В свою чергу суд враховує, що постановою КМУ "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 27.06.2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, звернувшись 05.09.2023 року, впродовж трьох місяців з для відміни на території України карантину, позивачем не пропущений строк звернення до суду.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не було пропущений строк звернення до адміністративного суду з позовом, а тому в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху з цим підстав, слід відмовити.

Так, позивачем до позовної заяви долучено копію посвідчення серії НОМЕР_2 , відповідно до якого він є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Враховуючи те, що позивач відповідно до вказаної норми звільнений від сплати судового збору, суд вважає помилковими посилання відповідача на необхідність залишення позовної заяви без руху з цієї підстави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.122, 161, 243, 248, 256 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача - Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без руху по адміністративній справі №160/22541/23.

Відповідно до ст.256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та окремо оскарженню не підлягає.

Суддя К.С. Кучма