Справа № 420/18201/21
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/18201/21

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Турецької І.О.,

- Зуєвої Л.Є.,

за участю: секретаря судового засідання - Тимінської Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року, прийняте у складі суду судді Іванова Е.А. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.08.2021 року №1928 «Про застосування дисциплінарного стягнення до начальника відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.09.2021 року №1381 о/с щодо звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області в званні підполковника поліції з 02.09.2021 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 31.08.2021 року №1928 «Про застосування дисциплінарного стягнення до начальника відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області підполковника поліції ОСОБА_1 ». Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 01.09.2021 року №1381 о/с щодо звільнення зі служби в поліції підполковника поліції ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області з 02.09.2021 року. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення у розмірі 141304 грн. за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Одеській області звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що судом першої інстанції було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи та фактично надана оцінка лише тим доказам, які надані стороною позивача. Зокрема, відносно висновків суду, що в поясненнях поліцейських не міститься даних про те, що позивач створював конфліктну ситуацію та у агресивній формі виказував своє невдоволення діями працівників поліції та намагався залишити місце події, не виконуючи законні вимоги працівників поліції, апелянт зазначає, що вказані обставини повністю відображені на відеоматеріалі, наданому до судового засідання, проте не прийнятому до уваги. Апелянт вказує, що судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про допит поліцейських ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , не враховано їх додаткові пояснення, що викликає сумнів у повному та всебічному розгляді справи. Разом з тим, апелянт звертає увагу, що покази свідків, допитаних у суді першої інстанції, не співвідносяться між собою та спростовуються матеріалами відеофіксації, наданими до суду відповідачем.

Щодо тверджень суду першої інстанції про недопустимість доказів у вигляді відеоматеріалів, у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять відомостей, що дисциплінарній комісії на запит були надані вказані відео файли, апелянт вказує, що суд першої інстанції не зазначив, яку саме норму законодавства порушило ГУНП в Одеській області при витребуванні відеоматеріалів з УПП та наданні їх до суду. Апелянт зазначає, що судом, у разі виникнення сумнівів у допустимості доказів, не витребувано з УПП в Одеській області ні відеоматеріалів, ані запиту з резолюцією керівника щодо надання відеоматеріалів на виконання запиту, а також не допитано патрульних поліцейських. Апелянт звертає увагу, що питання щодо застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського являється дискреційним повноваженням відповідача, а суд лише може встановити порушення норм законодавства при проведенні службового розслідування, чого в свою чергу зроблено не було. Крім того, апелянт наголошує, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення свідчить про відсутність складу адміністративного правопорушення, однак не дисциплінарного проступку.

Представник позивача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу ґрунтуються на тому, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про виклик та допит як свідків працівників поліції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . На думку представника позивача, суд при винесенні оспорюваного рішення правомірно врахував доведений раніше у судовому порядку факт, що позивач не керував транспортним засобом під час його зупинки працівниками поліції та не керував автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Представник позивача вважає, що суд з`ясував належність та допустимість доказів відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого в ст. 74 КАС України, що стало підставою для обґрунтованого висновку, що DVD диски з відеофайлами наданими суду на виконання ухвали суду відповідно до ст. 74 КАС України є недопустимими доказами, а тому не можуть враховуватися судом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 29.08.2021 року близько 05.00 год. нарядом поліції «Океан-0303» УПП в Одеській області ДПП НПУ у складі т.в.о. командиру взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ДПП НПУ ст.л-та поліції ОСОБА_2 , та інспектору взводу №1 роти №7 батальйону №1 полку УПП в Одеській області ст.л-та поліції ОСОБА_5 , за порушення Правил дорожнього руху, а саме при з`їзді з перехрестя з круговим рухом не був ввімкнутий показник повороту направо, зупинений автомобіль «Jeep Compass» н.з. НОМЕР_1 .

Працівниками патрульної поліції було встановлено, що керував вказаним транспортним засобом ОСОБА_1 , який відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинення із використанням алкотестеру «DRAGER», а також у медичному закладі, із документуванням даного факту на портативний відео реєстратор та було з`ясовано що ОСОБА_1 , є підполковником поліції та відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №015357 за ч.1 ст.130 КУпАП та матеріали скеровані до суду.

За відомостями викладеними у доповідній записці т.в.о начальника УГІ ГУ НП п/кА Капуляка В.П. щодо обставин подій, які відбулись 29.08.2021 року під час зупинення автотранспортного засобу «Jeep Compass» н.з. НОМЕР_1 , наказами начальника ГУ НП в Одеській області від 29.08.2021р. №1920 та №1375 о/с призначено службове розслідування та відсторонено начальника відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області п/п-ка поліції ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків на період його проведення.

Результати проведення службового розслідування оформлені висновком, який затверджений 30.08.2021р. начальником ГУ НП в Одеській області (т.1 а.с.75 -83) та за його змістом під час проведення службового розслідування та проведеного аналізу відео файлів встановлено, що після зупинення автотранспортного засобу під керуванням п/п-ка поліції ОСОБА_1 , останній від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинення із використанням алкотестеру «DRAGER» а також у медичному закладі відмовився, із документуванням даного факту на портативний відео реєстратор, створював конфліктну ситуацію та у агресивній формі виказував своє невдоволення діями працівників поліції та намагався залишити місце події не виконуючи законні вимоги працівників поліції та переглядом відео файлів зафіксовано ознаки сп`яніння зокрема його невпевнена розмова, нестійка хода, блиск очей (т.1 а.с.77об.ст.), та вчиненням дій, що перешкоджали іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки дискредитував звання поліцейського.

Надалі наказом Начальника ГУ НП в Одеській області №1928 від 31.08.2021року з урахуванням висновків службового розслідування до підполковника ОСОБА_1 за скоєння дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.п.1,2,3,6.11 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 ч.1 ст.18 Закону України «Про національну поліцію», Присяги працівника поліції абз.5, ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух» п.1.3, п.3 розділу ІV Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених Наказом МВС України від 09.11,2016 №1179, пп.пп.2,8 п.1 Розділу ІІ, п.1 розділу VІІ Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах Національної поліції України затвердженої Наказом МВС України від 27.04.2020р. №357, Закону України «Про звернення громадян», п.3 розділу VІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженого наказом МВС України від 06.11.2015 року №1376, п.1.20 Інструкції з організації конвоювання затриманих і взятих під варту осіб в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 20.01.2005 року №60дск, п.п2,3.5.6.7,13 розділу ІІІ Положення про відділ поліції №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.77 ЗУ «ПРО Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції.

Наказом начальника ГУ НП в Одеській області №1381 о/с від 01.09.2021 року звільнено п/п-ка ОСОБА_1 , за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» зі служби у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення (т.1 а.с.89).

Через те, що позивач станом на 01.09.2021 року перебував на лікарняному, наказом начальника ГУ НП в Одеській області від 30.09.2021 року №1588 о/с дата звільнення ОСОБА_1 у наказі №1381 від 01.09.2021р. змінена з 01.09.2021року на 10.09.2021року. (т.1 а.с.89об.ст.).

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м.Одеси по справі №522/17274/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП України провадження по справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.

Вказана постанова на цей час не скасована та набрала законної сили.

Вважаючи протиправними оскаржувані накази про його звільнення за служби у поліції, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що DVD диски з відео файлами відповідно до ст.74 КАС України є недопустимими доказами, в поясненнях поліцейських не міститься даних про те, що позивач створював конфліктну ситуацію, а щодо відмови пройти тест та медогляд, то Приморським районним судом м. Одеси по справі про адміністративне правопорушення встановлено відсутність в діях позивача складу правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. За висновками суду першої інстанції, матеріалами справи не підтверджено, що позивач створював конфліктну ситуацію та у агресивній формі виказував своє невдоволення діями працівників поліції та намагався залишити місце події не виконуючи законні вимоги працівників поліції, а решта порушень встановлених під час проведення службового розслідування не є таким, що окремо може бути підставою для звільнення зі служби.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, регламентовано Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 18 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 580-VIII) поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина перша та друга статті 19 Закону № 580-VIII).

Сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження визначає Дисциплінарний статут Національної поліції України, затверджений Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII.

Службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників (частина перша статті 1 Дисциплінарного статуту).

Згідно статті 12 Дисциплінарного статуту, дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади;7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів (частина перша та друга статті 16 Дисциплінарного статуту).

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 19 Дисциплінарного статуту.

Так, у висновку за результатами службового розслідування зазначаються:

1) дата і місце складання висновку, прізвище та ініціали, посада і місце служби членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

2) підстава для призначення службового розслідування;

3) обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку;

4) пояснення поліцейського щодо обставин справи;

5) пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

6) пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

7) документи та матеріали, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку;

8) відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

9) причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення;

10) висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону;

11) вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Висновок підписується всіма членами дисциплінарної комісії, що проводила розслідування. Члени дисциплінарної комісії мають право на окрему думку, що викладається письмово і додається до висновку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За кожен дисциплінарний проступок не може застосовуватися більше одного дисциплінарного стягнення. Якщо поліцейський вчинив кілька дисциплінарних проступків, стягнення застосовується за сукупністю вчинених дисциплінарних проступків та враховується під час визначення виду дисциплінарного стягнення.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893.

Згідно з розділом VI Порядку № 893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що підставою для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні службової дисципліни та означає недотримання Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів, інших нормативно-правових актів та Присяги.

Отже, підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни.

Обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 9 листопада 2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей. Ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку; дотримуватися норм ділового мовлення, не допускати використання ненормативної лексики.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики. При зверненні до особи поліцейському заборонено бути зверхнім, погрожувати, іронізувати, використовувати ненормативну лексику. Поліцейський повинен бути коректним та не повинен допускати застосування насильства чи інших негативних дій щодо членів суспільства, а також, незважаючи на провокації, повинен залишатися об`єктивним.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для призначення службового розслідування стосовно ОСОБА_1 , слугувала інформація з приводу того, що 29.08.2021 року, близько 05:00 год. зупинено автомобіль під керуванням позивача, який перебував за кермом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі відмовився, внаслідок чого відносно нього було складено протокол за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта, що позивач був позбавлений можливості ознайомитись з матеріалами розслідування, надавати документи та матеріали, а також скористатись правничою допомогою, оскільки з матеріалів службового розслідування (т. 1 а.с. 67-69) вбачається, що позивач був повідомлений про проведення відносно нього службового розслідування, надавав відповідні пояснення, однак жодних письмових клопотань щодо ознайомлення з матеріалами справи, надання доказів чи надання можливості скористатись правничою допомогою не заявляв.

Щодо наданої позивачем до суду ПН №5843, яка на думку позивача підтверджує факт направлення на адресу відповідача клопотання про опитування очевидців події (т.1 а.с. 37), колегія суддів погоджується із доводами суб`єкта владних повноважень, що вказана накладна не містить ані назви компанії ,яка надає послуги кур`єрської доставки, ані печатки яка б надала змогу ідентифікувати юридичну особу, яка надає зазначені послуги, ані підпису уповноваженої особи яка прийняла вказаний лист, а отже не є належним доказом направлення вказаного клопотання на адресу ГУНП в Одеській області.

Щодо посилань позивача на ті обставини, що службове розслідування проведене за один робочий день, колегія суддів зазначає, що строки службового розслідування регламентуються положеннями ст. 16 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, яким встановлено строк проведення такого розслідування не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником. Водночас, обмеження щодо мінімального строку проведення службового розслідування у нормах чинного законодавства відсутні.

Щодо аргументів позивача в частині звільнення зі служби в період перебування на лікарняному, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до витягу з наказу №1588 о/с від 30 вересня 2021 року внесено зміни до пунктів наказів ГУНП в Одеській області від 01.09.2021 о/с в частині звільнення, а саме змінивши слова та цифри «з 01 вересня 2021 року» словами та цифрами «з 10 вересня 2021 року» ніг підставі довідки про тимчасову непрацездатність №17, виданої КНП «Любашівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Любашівської селищної ради 09.09.2021 року.

За таких обставин, посилання позивача на порушення порядку проведення службового розслідування є необґрунтованими та колегією суддів до уваги не приймаються.

Колегія суддів звертає увагу,що позивач, звертаючись до суду, стверджував що дисциплінарною комісією було невірно встановлено фактичні обставини події, зокрема факт перебування за кермом транспортного засобу громадянина ОСОБА_6 та відступіть у діях позивача ознак дисциплінарного проступку.

Відповідач, в свою чергу, стверджував, що позивач перебував за кермом транспортного засобу, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці та у медичному закладі відмовився, створював конфліктну ситуацію та у агресивній формі виказував своє невдоволення діями працівників поліції та намагався залишити місце події, не виконуючи законні вимоги працівників поліції.

Надаючи правову оцінку зазначеним доводам сторін, суд має дослідити усі належні, допустимі та достовірні докази, які можуть підтвердити або спростувати твердження учасників судового процесу.

Відповідно до положень ч.1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції зокрема виходив з того, що DVD диски з відео файлами, наданими суду на виконання ухвали суду відповідно до ст.74 КАС України є недопустимими доказами, оскільки матеріали справи не містять відомостей, що дисциплінарній комісії на запит були надані вказані відео файли.

Колегія суддів із зазначеними висновками суду першої інстанції не погоджується та з цього приводу зазначає наступне.

Так, згідно приписів ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 90 КАС України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, фактично не приймаючи до уваги докази, надані стороною відповідача, судом першої інстанції, всупереч вимогам ст. 90 КАС України, не обґрунтовано, в чому саме полягає недопустимість вказаних доказів та порушення порядку, встановленого законом.

При цьому, не приймаючи зазначені докази до уваги, суд першої інстанції вочевидь ґрунтувався на положеннях ч.2 ст. 77 КАС України (у попередній редакції), згідно яких в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Водночас, згідно вимог ч.3 ст. 3 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

На момент прийняття судом першої інстанції рішення по справі положення ч.2 ст. 77 КАС України були викладені у новій редакції, згідно якої суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Більш того, посилання суду на те, що матеріали справи не містять відомостей, що дисциплінарній комісії на запит були надані вказані відео файли, спростовуються матеріалами службового розслідування, зокрема Рапортом про результати перегляду відео файлів від 30.08.2021 року, складеного членом дисциплінарної комісії, майором поліції ОСОБА_7 (т.1 а.с. 65-66), а також безпосередньо висновком службового розслідування від 30.08.2021 року (т.1 а.с. 76-77), з якого чітко вбачається, що зазначені відеофайли було досліджено дисциплінарною комісією та враховано при прийнятті висновку.

За таких обставин та з урахуванням встановленого положеннями ч.4 ст. 9 КАС України принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, колегія суддів вважає за можливе прийняти до уваги надані до суду першої інстанції в якості доказів відеозаписи з нагрудних камер поліцейських та з відео реєстратора патрульного автомобіля та надати їм належну правову оцінку.

Встановлюючи хронологію подій, які мали місце 29.08.2021 року, судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Як вбачається з відеозапису з камер відео спостереження ресторану «Solo» HCVR_ch1_main_1025_4553 (т.1 а.с. 41), 29.08.2021 року о 04 год. 25 хвилин, позивач, разом із дружиною та громадянином ОСОБА_6 , покинув ресторан «Solo» та сів у транспортний засіб, який виїхав з місця для стоянки близько 04 год. 26 хвилин. При цьому, з даного відеозапису вбачається, що позивач зайняв в автомобілі переднє праве місце, дружина позивача зайняла місце позаду, а за кермом перебував ОСОБА_6 .

Водночас, із запису відео реєстратора патрульного автомобіля NO3532-000235(1) (т.1 а.с. 191) вбачається, що 29.08.2021 року о 04 год. 35 хвилин поліцейський автомобіль почав переслідування автомобіля «Jeep Compass» н.з. НОМЕР_1 , який зупинився о 04 год. 36 хв.

Таким чином, між моментом початку руху автомобілем та моментом його зупинки на вимогу поліцейських пройшло близько 10 хвилин, які не були зафіксовані за допомогою камер спостереження. Колегія суддів також звертає увагу, що місце паркування автомобіля біля ресторану «Solo» та місце його зупинки знаходяться на незначній відстані одне від одного.

Із запису відео реєстратора патрульного автомобіля NO3632-000236 (т.1 а.с. 191) вбачається, що 29.08.2021 року о 04 год. 37 хвилин ОСОБА_6 покинув транспортний засіб через праві задні двері та почав розмову зі співробітниками поліції.

На записі з відео реєстратора патрульного автомобіля NO4232-000242 (т.1 а.с. 191) видно, що о 04 год. 42 хвилин автомобіль покинув ОСОБА_1 , який вийшов через передні ліві двері та перебував на місці водія. У свою чергу, дружина позивача перебувала на передньому правому місці.

Таким чином, дослідивши вказані відеозаписи, які містяться у матеріалах справи, колегія суддів зазначає, що на момент зупинки т.з. позивач перебував за його кермом.

Додатково вказані обставини підтверджується показаннями допитаних під час апеляційного перегляду у судовому засіданні 08 листопада 2023 року свідків, поліцейських ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , попереджених про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань.

Посилання суду першої інстанції на висновки Приморського районного суду м.Одеси по справі №522/17274/21 колегія суддів оцінює критично, оскільки вказані висновки є слушними тільки в тій частині, що в діях позивача відсутній склад саме адміністративних правопорушень, однак не дисциплінарного проступку.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року (справа №420/602/19).

Так, зокрема відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, передбачене частиною четвертою статті 78 КАС України звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматись судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративний суд не повинен сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях в інших адміністративних, цивільних чи господарських справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених указаним положенням КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку.

Аналогічні висновки викладено зокрема у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2020 року (справа № 815/94/16).

Колегія суддів зазначає, що один і той самий проступок може бути підставою для різних видів юридичної відповідальності, однією з яких є дисциплінарна. З огляду на наведене правове регулювання, вчинення адміністративного правопорушення може бути підставою для службового розслідування і застосування заходів дисциплінарного впливу не ставиться у залежність від того, чи притягнута особа, зокрема, до адміністративної відповідальності. Водночас, для притягнення до дисциплінарної відповідальності треба з`ясувати обставини скоєного, його причини та наслідки, а також вину особи. Усі ці питання з`ясовуються в рамках службового розслідування.

З огляду на те, що адміністративна та дисциплінарна відповідальність є різними та самостійними видами відповідальності особи, сама по собі постанова Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/17274/21 не має ніякого преюдиційного значення під час розгляду даної адміністративної справи, при цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що питання наявності в діях позивача складу дисциплінарного проступку не було предметом дослідження у вищезазначеній справі про адміністративне правопорушення, і не притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є підставою для задоволення його позову про скасування оскаржуваного наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує висновки, викладені зокрема у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа №804/4480/17), від 10 жовтня 2019 року (справа №815/2443/16).

Щодо висновків суду, що матеріалами справи не підтверджено, що позивач створював конфліктну ситуацію та у агресивній формі виказував своє невдоволення діями працівників поліції та намагався залишити місце події не виконуючи законні вимоги працівників поліції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, на відео файлах 01576@052110,01576@202110, 01576@352110, 01576@502210, 01576@052210 (т.1 а.с. 191) зафіксовано, що підполковник поліції ОСОБА_1 грубо розмовляв з працівниками патрульної поліції (01576@352110 час запису 03:44 хв. - 04:37 хв), на неодноразові пропозиції працівників поліції щодо проходження медосвідування на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру «Drager», або у медичному закладі категорично відмовлявся (01576@352110 час запису 02:38-02:45 хв., 03:26-04:20 хв., 06:56-07:45 хв.).

На відео файлах 02008@395510,02008@445510, 02008@495610, 02008@545510, 02008@595510, 02008@045510,0200@095510,02008@145510,02008@195610,02008@245610,02008@295610,02008@345610, 02008@395610 (т.1 а.с. 191) зафіксовано, як підполковник поліції ОСОБА_1 створює конфліктну ситуацію та у агресивній формі виказує своє невдоволення діями працівників поліції (02008@345610 час запису 01:38-02:25 хв.), а також відмовляється від проходження медосвідування та намагається залишити місце події не виконуючи законні вимоги працівників поліції (02008@495610 час запису 00:00-00:20 хв., 02008@045510 час запису 00:00-00:10 хв, 00:30-01:05 хв.).

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не було наведено жодних доводів на спростовування допущення дисциплінарних порушень ОСОБА_1 , як начальника відділу поліції №1 Подільського РУП ГУ НП в Одеській області, виявлених під час службового розслідування, чому також не було надано належної правової оцінки судом першої інстанції судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із доводами апелянта, що підполковник поліції ОСОБА_1 своїми діями порушував професійну етику працівника поліції, вів себе некоректно, вчиняв дії, що перешкоджали працівникам поліції виконувати їх службові обов`язки, намагався ввести в оману працівників поліції щодо факту керування транспортним засобом.

Аналізуючи доводи позивача щодо необґрунтованості застосування до нього найсуворішого дисциплінарного стягнення за вчинення зазначеного вище дисциплінарного проступку, суд виходить з того, що підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності є наявність самого дисциплінарного порушення, при цьому вид дисциплінарного стягнення визначається особою, яка вирішує питання про його накладення. Крім того, Дисциплінарний статут не визначає чіткої послідовності та черговості накладення дисциплінарних стягнень за ступенем їх суворості. Це в свою чергу наділяє уповноважену особу правом самостійно визначити вид стягнення в залежності від конкретних обставин дисциплінарного проступку.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 06.10.1982 у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 07.10.1987 у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85).

Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11.02.2003 у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Суд зазначає, що одним із принципів етики працівників Національної поліції є гідна поведінка, що охоплює: повагу до гідності інших осіб; ввічливість та дотримання високої культури спілкування; доброзичливість і запобігання виникненню конфліктів; недопущення дій і вчинків, які можуть зашкодити роботі чи негативно вплинути на репутацію працівників Національної поліції. Поведінка працівника Національної поліції завжди й за будь-яких обставин має бути бездоганною, відповідати високим стандартам професіоналізму й морально-етичним принципам.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 07 березня 2019 року (справа №819/736/18), в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 17.08.2019 року по справі №806/2555/17, дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби. Вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті (пп. 34, 35 постанови Верховного Суду).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що враховуючи ненадання позивачем достатніх доказів, на підставі яких можна було би зробити висновок про неправомірність висновку службового розслідування, враховуючи що подібні випадки негативно впливають на імідж як поліції, так і органів державної влади загалом, підривають віру громадян у спроможність поліції на високому професійному рівні здійснювати покладені на неї завдання з охорони громадського порядку та боротьби зі злочинністю, принижують їх авторитет, відповідачем обґрунтовано та правомірно обрано позивачу такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з поліції.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду не спростовують. Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: І. О. Турецька

Суддя: Л. Є. Зуєва