Справа № 520/10561/23
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 р. Справа № 520/10561/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі №520/10561/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, викладену в листі №5697-6760/С-02/8-2000/23 від 14.03.2023 р. щодо невиплати допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 );

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) допомогу на поховання його батька - померлого пенсіонера ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначив, що в діях відповідача вбачається зайвий формалізм, що використовується виключно з метою позбавлення його гарантованого права на отримання допомоги на поховання померлого пенсіонера, так як окрім копії паспорта на різне прізвище наявні ще інші ідентифікатори, які вказують на те, що ОСОБА_3 , на чиє ім`я створена пенсійна справа та померлий ОСОБА_2 є однією особою: дата народження, фотокартка в обох зразках паспортів, підпис на заяві про документування особи паспортом та відповідно підпис у паспорті, виправлення працівниками ДМС прізвища у картці з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 , а тому, на думку апелянта, бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, викладена в листі №5697-6760/С-02/8-2000/23 від 14.03.2023 р. щодо невиплати допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 є протиправною та такою, що порушує права позивача на отримання такої допомоги.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою ВПО №1603- від 02.08.2022 року.

У позовній заяві позивачем вказано, що його батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що Мереф`янською міською радою Харківської області видано свідоцтво №823200, актовий запис №184.

06.05.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати допомоги на поховання ОСОБА_2 згідно ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та подав необхідні документи.

Рішенням №3 від 12.05.2022 р. відділу опрацювання пенсійної документації №4 (м. Мерефа) управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовлено позивачу у виплаті допомоги на поховання за померлого батька, оскільки в документах, які долучені до заяви, та які містяться в пенсійній справі померлого, виявлено розбіжності, а саме прізвище померлого, зазначене в свідоцтві про смерть та відповідно згідно з паспортними даними в пенсійній справі відрізняється. У свідоцтві про смерть прізвище померлого зазначено як ОСОБА_5 , а в матеріалах пенсійної справи в копії паспорта прізвище зазначено як ОСОБА_4 .

У позовній заяві позивачем вказано, що у нього є копія паспорту померлого та свідоцтво про смерть, де прізвище його батька вказано як « ОСОБА_5 ».

Адвокатом позивача були надані адвокатські запити до Головного управління ДМС в Харківській області, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області щодо того скількома паспортами документувався померлий та чи видавалися паспорти на прізвища ОСОБА_4 / ОСОБА_5 . Крім того, подано адвокатський запит до Головного управління ДПС в Харківській області для з`ясування на основі якого документу видавався ідентифікаційний код померлого.

Згідно отриманих відповідей у Головного управління ДМС в Харківській області не виявилося відомостей про документування паспортом померлого ОСОБА_2 , як і у Головного управління ДПС в Харківській області архівні відомості були вже знищені за терміном зберігання.

Як зазначає позивач, з відповіді Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області №8010.14-34200/80.3-22 від 14.11.2022 року стало відомо, що ОСОБА_2 документувався паспортом громадянина України за заявою від 30.11.2000 року на основі паспорта НОМЕР_2 від 05.07.1976 р. У додаток до листа надано копію заяви ОСОБА_2 про видачу паспорта, де прізвище в першій графі зазначено як ОСОБА_5 . Жодних самостійних правок померлий не вносив, всі позначення зроблені працівниками Державної міграційної служби України.

У позовній заяві зазначено, що адвокат позивача неодноразово звертався до відповідача з проханням надати копію паспорта з пенсійної справи, на яку посилається відповідач, проте останньої на запит надано не було.

Під час розгляду справи встановлено доводи позивача стосовно того, що після отримання відповіді Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області адвокат позивача повторно звернувся до відповідача із запитом про те чи не паспорт зразка УРСР міститься в пенсійній справі, про що отримав відповідь №2000-0202-8/90739 від 12.12.2022 р., в якій зазначено, що така копія паспорту НОМЕР_2 наявна в архівній пенсійній справі, однак там наявна і копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , що доводить факт того, що це одна і та сама особа.

З урахуванням цієї відповіді і зібраних доказів позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою від 21.02.2023 р. про виплату допомоги на поховання ОСОБА_2 з проханням винести позитивне рішення та призначити допомогу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.03.2023 року №5697-6760/С-02/8-2000/23 позивача було повідомлено про те, що підстави для виплати допомоги на поховання відсутні.

Вважаючи таку бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області протиправною, позивач звернувся до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням №3 від 12.05.2022 р. відділу опрацювання пенсійної документації №4 (м. Мерефа) управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було відмовлено позивачу у виплаті допомоги на поховання за померлого батька з підстав виявлення розбіжностей, а саме прізвище померлого, зазначене в свідоцтві про смерть та відповідно згідно з паспортними даними в пенсійній справі відрізняється, а саме таке рішення вплинуло на права та обов`язки позивача і останнім оскаржено та скасовано у встановленому законодавством порядку не було, а фактично стало підставою для направлення відповідачем позивачу листа від 14.03.2023 року №5697-6760/С-02/8-2000/23, який в свою чергу вважається позивачем доказом допущення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправної, на його думку, бездіяльності щодо невиплати допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 , то суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачем було допущено стосовно позивача протиправну бездіяльність, оскільки доводи позивача та подані ним до суду докази не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (Закон № 1058-IV).

Згідно з статтею 53 Закону № 1058-IV у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про поховання та похоронну службу» від 10.07.2003 № 1102, поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України. Зазначені документи можуть надаватися за дорученням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, іншій юридичній чи фізичній особі.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг. Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом. Виконавець може надавати ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно з статтею 13 Закону України «Про поховання та похоронну службу» виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, надається допомога на поховання. Розмір допомоги на поховання та порядок її надання виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, встановлює Кабінет Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Розмір допомоги на поховання не може бути меншим за розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Аналізуючи наведені норми законодавства, апеляційний суд зазначає, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Тобто, виплата вказаної допомоги відповідно до вимог статті 53 Закону № 1058-IV пов`язується з фактом поховання.

Так, питання щодо подання та оформлення документів для призначення відповідної виплати врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно із п. 5.1 Порядку №22-1 особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 7), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 липня 2008 року № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.

Форма заяви встановлена Додатком №7 до Порядку №22-1.

Пунктом 5.2 Порядку №22-1 унормовано, що заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що за життя пенсія виплачувалась батьку позивача на прізвище згідно з паспортними даними « ОСОБА_4 », що також підтверджено наданою до суду першої інстанції копією паспорта громадянина України, яка була наявна у відповідача.

З долученої до матеріалів справи представником відповідача копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Харківським РВУМВС України в Харківській області 30.11.2000 року, вбачається, що останній видано із зазначенням українською мовою на прізвище особи « ОСОБА_4 », а російською мовою « ОСОБА_5 » (а.с. 59-60).

Однак, з наданої разом із позовом до суду копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Харківським РВУМВС України в Харківській області 30.11.2000 року, вбачається, що в графі прізвища особи українською мовою вказано « ОСОБА_5 » із виправленням літер «і» на «и» (а.с. 16).

При цьому, з наданої разом із відповіддю Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області №8010.14-34200/80.3-22 від 14.11.2022 року копії заяви про видачу паспорта вбачається, що остання у рядку зазначення даних заявника містить прізвище « ОСОБА_5 », але таке вказано із виправленням літери «і» на «и». Крім того, у рядках про зазначення відомостей щодо дружини, батька, матері і особистого підпису вказано прізвища « ОСОБА_4 ».

В той же час, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 , видано на прізвище « ОСОБА_5 ».

Разом із тим, відповідно до експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/536-n від 24.04.2023, який складено на підставі запиту позивача, зазначено, що з практики лінгвістичних експертиз відомі численні випадки орфографічного розподібнення документальних записів українських прізвищ внаслідок неврахування походження цього прізвища під впливом його російської вимови. Прізвище ОСОБА_4 виникло при міжмовних перетвореннях через посередництво російського запису і графічно відтворює просторічну вимову цього прізвища, що є типовою девіацією в практиці документування в умовах українсько- російської міжмовної взаємодії, а згідно чинних стандартів нормативним українським записом зазначеного прізвища є ОСОБА_5 . З урахуванням зазначеного українські записи прізвища ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_5 ; державний акт на право власності на земельну ділянку, запис ОСОБА_5 ) і ОСОБА_4 (довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, запис ОСОБА_4 ) та російський запис ОСОБА_5 (паспорт громадянина України, запис рос. мовою ОСОБА_5 ; свідоцтво про одруження, записи рос. мовою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ; свідоцтво про народження, записи рос. мовою отец ОСОБА_6 ) у документах наданих для експертизи є ідентичними.

Позивач у позовній заяві наголошує на обставинах того, що до поданих ним документів жодних самостійних правок померлий не вносив, всі позначення зроблені працівниками Державної міграційної служби України.

Суд, враховуючи вищевикладене, зазначив, що у спірних правовідносинах фактично склалась ситуація щодо наявності одного і того самого документу, який містить в собі різне написання прізвища померлої особи, що в свою чергу стало підставою для винесення відповідачем рішення №3 від 12.05.2022 року за результатами розгляду заяви про позивача про виплату допомоги на поховання.

Колегія суддів звертає увагу, що доказів стосовно оскарження рішення відповідача №3 від 12.05.2022 за результатами розгляду заяви позивача про виплату допомоги на поховання, матеріали справи не містять, сторонами до суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Водночас, подана до суду позивачем копія експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/536-n від 24.04.2023 року стосується лінгвістичної сторони питання вірного написання відповідного прізвища, а не конкретних поданих позивачем документів чи конкретного питання відповідності записів у таких документах чи їх дійсності.

Будь-яких інших доказів, які б достеменно підтверджували вірність написання прізвища померлої особи до суду першої та апеляційної інстанції не надано, матеріали справи також не містять.

За таких обставин, доводи відповідача викладені у відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу про те, що за життя пенсія виплачувалась батьку позивача на прізвище згідно з паспортними даними « ОСОБА_4 », що також підтверджено належними доказами, заслуговують на увагу та враховуються судовою колегією.

Незгода з позицією, викладеною у листі №5697-6760/С-02/8-2000/23 від 14.03.2023 на заяву позивача, не може свідчити про порушення прав позивача.

Позивачем не надано доказів реального порушення своїх прав та інтересів, а лише висловлено особисту незгоду зі змістом відповіді на заяву позивача від 21.02.2023, наданою Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Зазначене кореспондується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25.09.2019 № 814/2467/17, в яких суд зазначив, що: "Той факт, що зміст роз`яснень, на думку позивача, не забезпечив поновлення порушених, на його думку, прав, не свідчить про протиправну бездіяльність відповідача, допущену ним під час розгляду звернення".

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 800/580/17.

З урахуванням викладеного та враховуючи обставини того, що рішенням №3 від 12.05.2022 р. відділу опрацювання пенсійної документації №4 (м. Мерефа) управління з питань виплати пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області було відмовлено позивачу у виплаті допомоги на поховання за померлого батька з підстав виявлення розбіжностей, а саме прізвище померлого, зазначене в свідоцтві про смерть та відповідно згідно з паспортними даними в пенсійній справі відрізняється, а саме таке рішення вплинуло на права та обов`язки позивача і останнім оскаржено та скасовано у встановленому законодавством порядку не було, а фактично стало підставою для направлення відповідачем позивачу листа від 14.03.2023 року №5697-6760/С-02/8-2000/23, який в свою чергу вважається позивачем доказом допущення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області протиправної, на його думку, бездіяльності щодо невиплати допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 , то судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати, що відповідачем було допущено стосовно позивача протиправну бездіяльність, оскільки доводи позивача та подані ним до суду докази не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції вдався до надмірного формалізму при вирішенні цієї справи, не звернув увагу, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є іднією і тією самою особою, а також після повторного звернення позивача до відповідача, останній листом №5697-6760/С-02/8-2000/23 від 14.03.2023 повідомив, про відсутність підстав для виплати допомоги на поховання, що на думку позивача, позбавив його гарантованого права на отримання допомоги на поховання померлого.

Колегія суддів враховує постанову Верховного Суду від 22.10.2019 року по справі №826/9584/18, у якій наведено підхід до визначення меж формалізму та зазначено, що Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Суд першої інстанції фактично виходив з того, що рішенням №3 від 12.05.2022 відмовлено позивачу у виплаті допомоги на поховання за померлого батька з підстав виявлення розбіжностей, а саме прізвище померлого зазначене в свідоцтві про смерть та відповідно згідно з паспортними даними в пенсійній справі відрізняється, а саме таке рішення вплинуло на права та обов`язки позивача і останнім оскаржено та скасовано у встановленому законодавством порядку не було.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції надано належну правову оцінку поданої заяви позивача від 21.02.2023 та листа відповідача від 14.03.2023 року №5697-6760/С-02/8-2000/23, а тому не може бути доказом допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо невиплати допомоги на поховання померлого пенсіонера ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 .

За цим, доводи апеляційної скарги про прояв судом першої інстанції надмірного формалізму є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Щодо посилання скаржника на правові позиції Європейського суду з прав людини, викладені в його рішеннях, то колегія суддів зауважує, що суд апеляційної інстанції враховує посилання на правові позиції Європейського суду з прав людини, зазначені скаржником, та зауважує, що дане рішення суду (постанова) є таким, що не суперечить їм.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.

За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 по справі №520/10561/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич О.В. Присяжнюк