Справа № 260/9670/23
Суддя: Дору Ю.Ю.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2023 року м. Ужгород№ 260/9670/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дору Ю.Ю. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду в Закарпатській області до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Пенсійного фонду в Закарпатській області (далі - позивач) звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області (далі - відповідач), у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Гаринця О.І. про накладення штрафу від 30.10.2023 року у розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні №68838474.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на адресу ГУ ПФУ у Закарпатській 02 листопада 2023 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі по тексту - Головне управління) надійшла постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Гаринця О.І. про накладення штрафу від 30.10.2023 року у виконавчому провадженні № 68838474. Відповідно до даної постанови, на боржника - Головне управління - накладено штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/626/19 без поважних причин, хоча позивач вважає, що ним здійснено усі дії щодо виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду щодо перерахунку пенсії.

Ухвалою судді від 13.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 13.11.2023 та примірник позовної заяви отримано відповідачем 13.11. 2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Разом із цим відповідач надіслав на адресу суду копії матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

Суд встановив, що Закарпатський окружний адміністративний суд рішенням від 20.11.2019 р. по справі№ 260/626/19, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною га зобов`язання вчинити дії - задовільнив повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 під час її перерахунку з 79 % від відповідних сум грошового забезпечення на 70%, починаючи з 01 січня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 79% відповідних сум грошового забезпечення з 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

02 січня 2020 року, після набрання рішенням суду по даній справі законної сили, Головним управлінням останнє виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, а саме здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня

2018 року згідно із розрахунку 79 % відповідних сум грошового забезпечення. З 01 січня 2020 року виплата пенсії ОСОБА_1 здійснювалася з урахуванням вищенаведеного судового рішення, а різниця в пенсії (з урахуванням виплачених сум) за минулий час з 01.01.2018 по 31.12.2019 становить 20 354,81 грн. була облікована в Пенсійному фонді України.

26.04.2020 відповідачем відкрито виконавче провадження ВП № 68838474 з примусового виконання виконавчого листа № 260/626/19.

Суд з матеріалів справи встановив, що 26 квітня 2022 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гаринець О.І від 20.04.2022 ВП №68838474 із примусового виконання виконавчого листа № 260/626/19, виданого 27.12.2019 Закарпатським окружним адміністративним судом, щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 79 % відповідних сум грошового забезпечення з 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Листом від 28.04.2022 року № 0700-0504-5/15233 Головне управління повідомляло відповідача, що рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року №260/626/19 виконано в добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження нарахована заборгованість 20 354,81 грн. та облікована в Пенсійному фонді України (копія листа Головного управління з розрахунком в додатку). Пенсійний орган в листі також зазначив, що виплата коштів, нарахованих на виконання рішення суду буде здійснена у межах бюджетних асигнувань, після виділення їх на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями судів з Державного бюджету України.

У подальшому нарахована заборгованість в розмірі 20 354,81 гри. була виплачена на пенсійний рахунок стягувача 07.11.2022 року у зв`язку з надходженням коштів із Державного бюджету України.

У подальшому, 02 листопада 2023 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області надійшла постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Західного МРУ МЮ Гаринця О.І. про накладення штрафу від 30.10.2023 року у виконавчому провадженні № 68838474. Відповідно до даної постанови, на боржника - Головне управління - накладено штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду № 260/626/19 без поважних причин. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний принцип обов`язковості виконання судового рішення, яке набрало законної сили, знайшов своє відображення й у відповідних положеннях КАС України.

Так, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

А відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі їх невиконання у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (тут у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. п. 1, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абз. 1 ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктами 1 та 6 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абз. 1 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення), а правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання боржником судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

В оскаржуваній постанові зазначено, що станом на 30.10.2022 боржник вимоги виконавчого документа не виконав, тоді як виконавче провадження було відкрите 20.04.2022 р. щодо виконання виконавчого листа від 27.12.2019 р. №260/626/19.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 р. у справі № 260/626/19 ГУ ПФУ виконало ще 02.01.2020, здійснивши перерахунок пенсії, що підтверджується розрахунком на доплату.

Таким чином, станом на момент винесення оскаржуваної постанови, рішення суду від 20.11.2019 р. у справі № 260/626/19 щодо перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 боржником виконано, а отже підстава для відповідальності боржника, передбачена ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», - відсутня.

У постанові від 07.03.2018 у справі № 127/3770/17 Верховний Суд вказав, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин. Тобто, державний виконавець має встановити відсутність поважних причин невиконання рішення.

У аспекті викладеного суд вважає, що державний виконавець не виконав обов`язку, передбаченого ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», в частині перевірки виконання рішення боржником, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про невиконання ГУ РФУ у Львівській області рішення суду від 20.11.2019 у справі № 260/626/19 та, як наслідок, протиправно виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Між тим суд встановив, що здійснивши перерахунок пенсії, у позивача утворилася заборгованість та сума доплати до пенсії з 01.01.2018 р. по 31.12.2019 р. становить 20354,81 грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби , та деяких інших осіб» встановлено, що виплата пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом України про Державний бюджет України.

Здійснення видатків бюджету без встановлених бюджетних призначень, або їх перевищення всупереч цьому кодексу чи Державному бюджету України, є порушенням бюджетного законодавства (п. п. 20 та 20 ч. 1 ст. 116 Бюджетного кодексу України).

Суд зауважує, що обставини, які повідомило ГУ ПФУ у Закарпатській області, в своїй сукупності свідчать, що вчасна невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії за рішенням суду зумовлена не недбалістю позивача чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне відсутністю фінансування з Державного бюджету України витрат на виплату цих пенсій.

Тож у контексті обставин даної справи не можна дійти висновку, що позивачем не були перераховані зазначені кошти без поважних причин.

Аналогічна позиція висловлена постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі №0840/3476/18, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19 та від 15.04.2020 у справі №811/1324/18, від 15.05.2020 у справі №812/1813/18.

Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 18.06.2019 року №826/721/16.

Крім того, на думку суду, накладення штрафу на ГУ ПФУ у Львівській області за невиконання судового рішення за встановлених судом обставин жодним чином не захищає право пенсіонера, однак, без наявності об`єктивних підстав - не може нівелювати Закон України «Про виконавче провадження».

Аналогічна правова позиція неодноразово викладалась Верховним Судом України у постановах від 30.06.2015 у справі № 21-1044а15, від 03.11.2015 у справі № 21-1044а15№21-5099а15, від 02.02.2016 у справі № 825/3715/14, а також висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 03.06.2018 у справі № 757/29541/14-а.

Вказані висновки Верховного Суду, в силу ч. 5 ст. 242 КАС України, підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо судового збору, то відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем є суб`єкт владних повноважень, позов задоволено повністю і позивачем не надано доказів понесення витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 2, 5, 19, 77, 90, 243, 246, 287, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область,88000, ) до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області (88000, м.Ужгород, пл. Ш.Петефі, 14, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Гаринця О.І. про накладення штрафу від 30.10.2023 року у розмірі 5100 грн. у виконавчому провадженні №68838474.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СуддяЮ.Ю.Дору