Справа № 440/9712/23
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 р. Справа № 440/9712/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мінаєвої О.М. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 15.08.23 по справі № 440/9712/23

за позовом ОСОБА_1

до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про:

- визнання протиправним неприйняття Управлінням державної міграційної служби України у Полтавській області у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської федерації;

- зобов`язання Управління державної міграційної служби України у Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської федерації - з врахуванням висновків суду.

В обґрунтування позову позивачем зазначав, що відмова відповідача у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації є протиправною та такою, що порушує його права.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 року адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у прийнятті у ОСОБА_2 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації.

Зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації із врахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідь Міністерства закордонних справ російської федерації від 31.05.2023 №14808/кд-гр не може бути належним доказом звернення ОСОБА_3 з клопотанням/заявою про припинення іноземного громадянства, оскільки не містить інформацію про дату подачі ним клопотання, а мають лише роз`яснювальний характер.

Відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів подання у встановленому порядку саме клопотання/заяви про вихід із громадянства рф до консульських установ держави-агресора, а отже, відсутні підстави для подання ОСОБА_1 . Декларації відповідно до абзацу 13 ст. 1 Закону України «Про громадянство України».

Крім того, апелянт вважає, що розгляд поданих позивачем документів відбувався відповідно до Порядку та в розумні строки. Так 21.06.2023 особою надано до УДМС Декларацію про відмову від іноземного громадянства та копію відповіді Міністерства закордонних справ рф віл 31.05.2023 Хе 14808/кд-гр. УДМС листом від 27.06.2023 поінформовано ОСОБА_1 про результати розгляду його документів.

Вказує, що відповідно до Закону та Порядку саме на особу покладається обов`язок виконання зобов`язання про припинення громадянства рф взяте 14.07.2021 року. Виконання зобов`язання передбачає вчинення особою дій па припинення іноземного громадянства, зокрема звернення до уповноважених органів іноземної держави та надання до ДМС з подальшому документів, які підтверджують його припинення.

На думку скаржника, дії працівників міграційної служби є законними, правомірними та такими, що не суперечать діючим нормам законодавства, шо регулює правові питання щодо прийняття заяв про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Позивач скористався своїм правом та надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначає, що відповідач помилково робить висновок, що обов`язковою умовою для існування "незалежної від особи причини" є факт звернення до уповноважених органів держави її громадянства з відповідним клопотанням і факт невидачі такій особі документа про припинення громадянства. Така позиція є помилковою та суперечить чинному законодавству. З наведеного вбачається, що незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства може існувати в різних формах, однієї з яких є нездійснення такої процедури.

Щодо доводу відповідача стосовно того, що "за інформацією МЗС України дипломатичні відносини з росією розірвано без розриву консульських відносин відповідно до ст. 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року, тобто розрив дипломатичних відносин з рф не впливає на можливість отримання консульських послуг громадянами рф», позивач вказує на те, що законодавством рф чітко визначено, що заява має бути подана не до будь-якої загранустанови, а саме в країні постійного проживання заявника. Країною постійного проживання позивача є Україна. Тобто, на думку позивача, законодавство рф в даному випадку вимагає від позивача подавати заяву саме в посольство чи консульство рф в Україні, без альтернативних варіантів, в той час як такі посольства та консульства не функціонують. Відтак, хоча діюче законодавство рф і встановлює процедуру виходу з російського громадянства для осіб, які постійно проживають на території України, фактично така процедура з 24.02.2022 року не здійснюється. Оскільки позивач має право на проживання лише в Україні, можливість подати документи в представництво рф в третій країні він не має, тобто альтернативних способів подачі документів на вихід для нього не існує.

Позивач, стверджує, що вищезазначене свідчить про наявність незалежної від позивача причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства та, відповідно, права на подання декларації замість документа про припинення громадянства рф.

Так, позивач вважає,що відповідь міністерства закордонних справ російської федерації є одним з доказів нездійснення такої процедури для громадян, які постійно проживають в Україні. Отже, відповідь мзс рф є не доказом звернення позивача з відповідним клопотанням/заявою до уповноважених органів рф, а доказом нездійснення процедури припинення громадянства рф російськими загранустановами на території України. Саме факт нездійснення такої процедури і є підставою для подачі ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства, що прямо передбачено положеннями Закону України «Про громадянство України».

Крім того, позивач просить стягнути з Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на послуги адвоката під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4000 гривень.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_2 29.11.2021 року набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України», у зв`язку із чим йому було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України.

У позовній заяві позивачем вказано, що він народився та проживає на території України, закінчив Гадяцьку спеціалізовану школу І-ІІІ ступенів №2 імені Михайла Драгоманова та на даний час є студентом Полтавського державного медичного університету.

В той же час, позивачем вказано, що одночасно з отриманням тимчасового посвідчення громадянина України він зобов`язався протягом 2 років припинити громадянство Російської Федерації відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України», а якщо протягом двох років позивач не надасть документи про підтвердження припинення громадянства іншої держави, рішення про оформлення набуття громадянства України щодо нього буде скасовано відповідно до ст. 21 Закону України «Про громадянство України».

Отже, як зазначено позивачем, на виконання вказаного зобов`язання він хотів звернутися до консульства Російської Федерації в Харкові із заявою про вихід із громадянства вказаної країни, однак у зв`язку із війною діяльність російських закордонних установ в Україні була зупинена з 24 лютого 2022 року на невизначений строк, а через припинення їхньої роботи подання та отримання будь-яких документів найближчим часом є неможливим.

Матеріали справи свідчать на користь того, що листом Міністерства закордонних справ Російської Федерації від 31.05.2023у відповідь на звернення позивача від 29.05.2023 року було повідомлено про неможливість подання клопотання про припинення громадянства Російської Федерації позивача у інший спосіб, окрім як до дипломатичного представництва чи консульської установи Російської Федерації на території України.

З огляду на вказані обставини, як зазначає позивач, він як громадянин України не має можливості виїхати за межі України для вирішення його питання щодо виходу з громадянства іншої країни, в тому числі, через запроваджені обмеження щодо виїзду чоловіків за кордон, а відтак, з об`єктивних причин не може отримати документ про припинення свого громадянства Російської Федерації. Таким чином, у позивача наразі існує незалежна від нього причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства), оскільки на території України припинили роботу російські закордонні установи і фактично процедура припинення громадянства Російської Федерації для тих осіб, які проживають на території України, не здійснюється. Вказане свідчить про наявність права у позивача подати декларацію про відмову від іноземного громадянства.

У червні 2023 року позивач направив до управління Державної міграційної служби України в Полтавській області - за місцем свого проживання декларацію про відмову від іноземного громадянства разом із супровідним листом.

Листом управління Державної міграційної служби України в Полтавській області від 27.06.2023 позивача було повідомлено про відсутність підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства, в зв`язку з чим подану декларацію було повернуто позивачу.

Позивач, вважаючи зазначену відмову протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправною відмову управління державної міграційної служби у Полтавській області у прийнятті у ОСОБА_2 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації. У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_2 щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації із врахуванням висновків суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб, визначено Законом України "Про громадянство України" від 18 січня 2001 року №2235-III.

Відповідно до визначень, які містить частина 1 статті 1 Закону України "Про громадянство України", громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - це особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Статтею 6 Закону України "Про громадянство України" встановлено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини 1 вказаної статті громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про громадянство України" особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з ч.5 ст.8 Закону України "Про громадянство України" іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

При цьому, зобов`язання припинити іноземне громадянство - це письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (ч.1 ст.1 Закону України "Про громадянство України").

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Іноземці, які перебувають у громадянстві (підданстві) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство (підданство) усіх цих держав.

Подання зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) не вимагається від іноземців, які є громадянами (підданими) держав, законодавство яких передбачає автоматичне припинення особами громадянства (підданства) цих держав одночасно з набуттям громадянства іншої держави.

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до абз.12 ст.1 Закону №2235 зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Згідно з п.п. 117, 119 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач набув громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України "Про громадянство України", у зв`язку із чим йому було оформлено тимчасове посвідчення громадянина України.

Слід зазначити, що порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації регламентується Положенням про порядок розгляду питань громадянства Російської Федерації, затвердженим 14.11.2002 року №1325.

Цим Положенням, прийнятим відповідно до Закону, встановлюються порядок розгляду заяв з питань громадянства Російської Федерації, прийняття, виконання та скасування рішень із зазначених питань, а також форми заяв та перелік необхідних документів, відповідних конкретним підставам набуття чи припинення громадянства Російської Федерації.

Положення визначає певні особливості, за умови дотримання яких може бути прийнята заява про вихід з (припинення) громадянства РФ.

Вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території Російської Федерації або за її межами, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення цієї особи. У випадках, передбачених статтею 20 Федерального закону, вихід із громадянства Російської Федерації не допускається.

Колегія суддів враховує той факт, що у позивача до 01.11.2023 залишався час для приведення всіх необхідних документів у відповідність до ст. 8 Закону №2235-III.

Однак, як встановлено під час розгляду справи, з 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Водночас, всі дипломатичні відносини з Російською Федерацією розірвано.

Відповідно до листа УДМС України в Полтавській області від 27.06.2023 позивача повідомлено, що якщо особа, яка подала зобов`язання припинити іноземне громадянство, не подала документ про припинення цього громадянства, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації громадянином України, а незалежні від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства не існують, рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується відповідно до ст. 21 ЗУ "Про громадянство України".

У позовній заяві вказано, що у зв`язку із призупиненням діяльності російських закордонних установ в Україні та зупинення усіх дипломатичних зв`язків з країною-агресором, позивач позбавлений можливості подати заяву до посольства вказаної країни про вихід з громадянства.

Вказані обставини, як зазначає позивач, послугували підставою для подання ним 21.06.2023 року до УДМС України в Полтавській області разом із супровідним листом декларації про відмову від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з існуванням незалежних від нього причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства російської федерації.

Надаючи оцінку вказаному, колегія суддів зазначає, що приписами ч.4 ст.8 Закону України "Про громадянство" визначено, що іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Проте, листом від 27.06.2023 року відповідач повідомив позивача про те, що взяте позивачем зобов`язання про припинення іноземного громадянства станом на 26.06.2023 не виконане, отже у разі не виконання до 12.11.2023 взятого зобов`язання та не подання документа про припинення іноземного громадянства, відповідно до ст. 21 Закону буде прийняте рішення про скасування рішення про набуття громадянства України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що саме на особу покладається обов`язок виконання зобов`язання про припинення громадянства рф взяте 14.07.2021 року. Виконання зобов`язання передбачає вчинення особою дій на припинення іноземного громадянства, зокрема звернення до уповноважених органів іноземної держави та надання до ДМС в подальшому документів, які підтверджують його припинення.

Однак, матеріали справи свідчать, що листом Міністерства закордонних справ Російської Федерації у відповідь на звернення позивача, повідомлено про неможливість подання клопотання про припинення громадянства Російської Федерації позивача у інший спосіб, окрім як до дипломатичного представництва чи консульської установи Російської Федерації на території України.

Колегія суддів враховує, що консульські установи країни агресора, що розміщені на території України, станом на сьогодні закриті та не функціонують, що унеможливлюють отримання документа про припинення громадянства.

У той же час, зміни у зв`язку з військовою агресією російської федерації до законодавства щодо неотримання документа при припинення громадянства рф з незалежних причин не вносилися, що ставить позивача у невизначене становище.

У справі Рисовський проти України (п.70-71) Європейський Суд зазначив про особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП], заява N 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП], заява N 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", заява N 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі", заява N 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). У справі Рисовський проти України також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "належного урядування". ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (рішення у справі "Москаль проти Польщі". Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії".

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява N 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява N 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Враховуючи вищевикладене, позивач мав повне право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки отримати документ про припинення громадянства російської федерації наразі не є можливим.

Відповідач, вирішуючи питання щодо прийняття/повернення декларації позивача обмежився лише роз`ясненнями норм законодавства щодо процедури припинення іноземного громадянства, не прийняв декларацію та не прийняв мотивованого рішення щодо прийняття такої декларації.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що відповідач не розглянув по суті звернення позивача, не надав жодної оцінки підставам подачі ним саме декларації та вказав про необхідність подати документ, неможливість отримання якого по суті і стала підставою для подачі такої декларації.

Колегія суддів зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При обранні способу захисту прав позивача у даному випадку колегія суддів враховує приписи статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України та зазначає наступне.

У разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі №804/1469/17 та від 10.04.2019 у справі №826/11251/18.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області у прийнятті у ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської Федерації та зобов`язання Управління державної міграційної служби України у Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 щодо прийому у нього декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства Російської федерації - з врахуванням висновків суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 року по справі №440/9712/23 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою в загальній сумі 4000 грн. понесених в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, на підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції позивачем надано наступні документи: ордер про надання правничої (правової) допомоги; копію опису послуг наданих адвокатом Тарасенко Д.Ю. від 13.10.2023 року; копію рахунку-фактури №13/10/23 від 13.10.2023 року; копію додатку №2 до договору №04/07/23 про надання правової допомоги від 04.07.2023 року; копію квитанції №РРЕК-6445-34КН-5Х2Е від 14.10.2023 про оплату послуг адвоката згідно рахунка №13/10/23.

Згідно з додатком №2 до договору №04/07/23 про надання правової допомоги від 04.07.2023 року, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання щодо представництва інтересів клієнта під час розгляду апеляційної скарги Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 у справі №440/9712/23. Послуги включають вивчення апеляційної скарги, складання відзиву на апеляційну скаргу, участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції (за потреби). Гонорар адвоката за надання зазначених послуг становить 4 000 (чотири тисячі) грн.

Отже, вищевказані документи є належними доказами, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції.

Дослідивши подані позивачем докази, враховуючи результат розгляду апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції та вищенаведені висновки щодо складності справи, обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, витраченого часу, значення цієї справи для особи, яка є іншою стороною у справі, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість та співмірність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується належними доказами, а тому, такі витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 15.08.2023 по справі № 440/9712/23 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області (36000, м. Полтава, вул. Пушкіна, 63, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу надану у суді апеляційної інстанції в сумі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) О.М. Мінаєва В.А. Калиновський