Справа № 320/9881/23
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року справа №320/9881/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Кушнової А.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «Будпостач» до Тернопільської митниці про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» звернулось Приватне підприємство «Будпостач» з адміністративним позовом до Тернопільської митниці, в якому позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці від 07.03.2023 №UA403070/2023/000024/2 про коригування митної вартості товарів.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що при митному оформленні за митною декларацією №23UA02U3 від 07.03.2023 товару, який ввозився на митну територію України, ним було визначено його митну вартість за основним методом за ціною договору (контракту). Зазначає, що на підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару надав митному органу документи, які відповідають переліку, визначеному в частині другій статті 53 Митного кодексу України (далі МК України), підтверджують митну вартість товару та містять об`єктивні відомості про складові митної вартості товару та не містять розбіжностей.

Позивач стверджує, що відповідач протиправно, за відсутності підстав, передбачених частиною третьою статті 53 МК України, зобов`язав його надати додаткові документи і в результаті незаконно вчинив подальші дії з коригування митної вартості товару. Вказує, що в оскаржуваному рішенні відповідач послався на обставини, які не були зазначені в електронному повідомленні про витребування додаткових документів; не обґрунтував належним чином обрання джерела цінової інформації для коригування митної вартості та не провів з декларантом консультацій.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.04.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня отримання копії ухвали суду, протягом якого позивачу необхідно було усунути недоліки позовної заяви, а саме: надати позовну заяву у паперовій формі із належним чином засвідченими доказами у паперовій формі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2023 відкрито провадження у справі № 320/9881/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувано пояснення та докази по справі від позивача та відповідача.

Розглянувши подані документи й матеріали, всебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Приватне підприємство «Будпостач» (ідентифікаційний код 24267110, місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 9-Е, кімната 314) є юридичною особою, про що свідчить запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.10.2022 № 053034294 (а.с.121).

Судом встановлено, що 01.08.2018 між китайською компанією TAIZHOUKAIFENG PLASTIC AND STEEL CO. LTD (продавець) та позивачем (покупець) було укладено зовнішньоекономічний контракт № 1075, за умовами якого продавець зобов`язався виготовити та продати, а покупець придбати з доставкою (на умовах згідно з ІНКОТЕРМС 2000 FOB, будь-який китайський порт) товари (обприскувачі, приладдя, запасні частини до них у відповідності з проформа-інвойсом або інвойсом, що оформляються на кожну партію товару і визначають асортимент кількість, загальну вартість товару, строк поставки, порядок платежів та є невід`ємними частинами контракту (а.с. 70 -74).

На виконання вказаного контракту продавець надав позивачу проформу-інвойс від 01.11.2022 №2022SG1574 (а.с.78-80) для оплати товарів у загальній кількості 53880 штук на суму 302316 доларів США на умовах оплати акредитивом із відтермінуванням платежу протягом 180 календарних днів з дати відвантаження товарів, зазначеної у коносаменті. Умови поставки FOB, порт Нінгбо, Китай. Термін поставки до лютого 2023 року.

08.12.2022 позивач відкрив на ім`я продавця в АТ «Сенсбанк» акредитив №ІА27/2022108 на суму 302316 доларів США (а.с. 81- 86), що відповідає ціні товарів, вказаній в проформі-інвойсі від 01.11.2022 №2022SG1574.

Відповідно до проформи-інвойсу від 01.11.2022 №2022SG1574 та з посиланням на акредитив № ІА27/2022108 продавцем виставлено позивачу комерційний інвойс від 03.01.2023 № 2022SG1574-1 (а.с. 88,89) на частину товарів в кількості 27722 штук вартістю 149560,40 доларів США.

12.01.2023 згідно з коносаментом № 223365466 продавцем з посиланням на акредитив № ІА27/2022108 відвантажено позивачу для транспортування за маршрутом Нінгбо, Китай Гданськ, Польща рейсом № 252W судна «MARIE VAERSK» п`яти контейнерів №№MSKU0940504, MRKU2323670, MRKU4233792, TRHU6312010, MRKU5060921 з товарами загальною вагою брутто 56685 кг (а.с. 94-97).

Згідно із експортною митною декларацією Китайської Народної Республіки від 08.01.2023 № 19908596 у зазначених контейнерах вміщувалися обприскувачі та аксесуари вагою брутто 56685 кг у загальній кількості 27722 штук, вартістю 149560,40 доларів США, що відповідає відомостям, зазначеним в комерційному інвойсі від 03.01.2023 №2022SG1574-1.

Згідно із залізничними накладними від 27.02.2023 №№ 280495, 280560, 280651, 280669, 280677 контейнери №№ MSKU0940504, MRKU2323670, MRKU4233792, TRHU6312010, MRKU5060921 з товарами позивача були доставлені з Республіки Польща в зону діяльності Тернопільської митниці 04.03.2023 (а.с. 102 -106).

Товари заявлено відповідачу для митного оформлення за митною декларацією від 07.03.2023 № 23UА02U3 (а.с. 107 -110).

У графі 12 вказаної митної декларації позивачем заявлено митну вартість товару в розмірі 6109339,95 грн., а в графі 43 цієї декларації вказано, що заявлену митну вартість розраховано за першим методом визначення митної вартості товарів (за ціною угоди).

Для підтвердження заявлених в митній декларації відомостей про митну вартість товару, декларантом позивача надано відповідачу копії документів, зазначених ним в графі 44 декларації та у подальшому відповідачем в картці відмови у митному оформленні цієї декларації (а.с. 115,116), зокрема, копії: проформу-інвойс від 01.11.2022 №2022SG1574, комерційного-інвойсу від 03.01.2023 №2022SG1574-1, коносаменту від 12.01.23 № 223365466, залізничних накладних від 27.02.2023 №№ 280495, 280560, 280651, 280669, 280677, акредитиву від 08.12.2022 № ІА27/2022108, рахунків на оплату транспортно-експедиційних послуг від 07.02.2023 №№, , , довідки про транспортні витрати від 15.02.2023 №29, зовнішньоекономічного контракту від 01.08.2018 № 1075 з додатковими угодами до нього від 11.02.2021 № 1, від 10.03.2022 № 2, від 08.08.2022 № 5, договорів (контрактів) про перевезення від 14.02.2022 № UА00072649 та від 24.02.2020 № UА00072711, митної декларації країни відправлення від 08.01.2023 № 19908596.

За результатами розгляду митної декларації від 07.03.2023 № 23UА02U3 та доданих до неї документів відповідач направив позивачу електронне повідомлення від 07.03.2023 (а.с. 111) наступного змісту: «Початок консультації з митним органом: відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ прошу надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: - за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів, відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ прошу надати (за наявності) такі додаткові документи: - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи».

На вказаний запит позивач листом від 07.03.2023 № М528-22/23-1 (а.с. 112) з посиланням на правові висновки Верховного Суду повідомив відповідача про безпідставність витребування додаткових документів та вказав, що до митної декларації ним надані всі документи, що підтверджують заявлену митну вартість.

В той же день, 07.03.2023, відповідач прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів № UA403070/2023/000024/2 (а.с.113,114), згідно з графою 30 якого збільшив заявлену позивачем митну вартість товарів з 6 109 339,95 грн до 6 982 767,23 грн (190 942,50 доларів США * 36,57 грн) з використанням шостого (резервного) методу визначення митної вартості (графа 31 рішення).

У зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення відповідач відмовив позивачу у митному оформленні митної декларації від 07.03.2023 № 23UА02U3, про що видав картку відмови № UA403070/23/000032 (а.с. 115-116).

В обґрунтування оскаржуваного рішення відповідач в графі 33 цього рішення вказав, що перевезення товару здійснювалося морським транспортом із порту Нінгбо, Китай до порту Гданськ, Польща і експедитором ТОВ «Мерск Україна ЛТД» на дане перевезення надано рахунки-фактури від 07.02.2023 № та № , які підлягають оплаті до 28.02.2023, однак банківських платіжних документів про оплату даних рахунків не надано. Зазначив, що за результатами застосування системи аналізу ризиків згенеровано митну формальність за кодом « 105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів» та додатково інспектором « 106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів». Також вказав, що у нього виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товару, оскільки вартість раніше оформлених в попередніх періодах митними органами таких товарів є значно вищою. Повідомив, що за основу обрахунку митної вартості ним взято інформацію щодо митної вартості товару, оформленого за митною декларацією від 02.09.2022 № UА403020/2022/018302.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з такого.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, регулюються положеннями Митного кодексу України (далі МК України).

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

У відповідності з частинами 4 та 10 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, із додаванням витрат (складових митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зазначених в частині 10 вказаної статті, зокрема витрат на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України (пункт 5 частини 10 статті 58 МК України).

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

Так частинами 1 - 3 статті 57 МК України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами 1 - 2 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (частина 1 статті 64 «Резервний метод» МК України).

Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

За змістом частин 1 - 2 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митниці документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У відповідності з правилами заповнення графи 20 декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.06.2012 за № 984/21296 (далі Наказ № 599), до зазначених в пункті 6) частини другої статті 53 МК України транспортних (перевізних) документів, а також документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів можуть належати:

рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Якщо відсутні будь-які відомості про фактичні витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, для розрахунку зазначених витрат використовуються тарифи, які застосовуються перевізниками для відповідного виду транспорту, що діяли на дату транспортування товару.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митниці зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (частина 3 статті 53 МК України)..

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).

Згідно із частинами 1 - 3 статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митницею під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митниця визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що митниця може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митницею у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митницею письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі (частина п`ята статті 55 МК України).

У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митниці заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).

Отже, митниця при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язана перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митниця має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Наведені приписи МК України зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви у достовірності заявленої митної вартості товарів, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.

Жодних посилань на наявність передбачених частинами 3 та 4 статті 53 МК України підстав для витребування додаткових документів надіслане відповідачем декларанту повідомлення не містить.

На переконання суду, відсутність в повідомленні про витребування додаткових документів зазначення підстав для такого витребування з посиланням на конкретні розбіжності у вже наданих документах, що перешкоджають перевірити числові значення конкретних складових митної вартості товарів, позбавляє відповідача права в подальшому посилатись в обґрунтування прийнятого ним рішення про коригування митної вартості товарів на факт не надання декларантом витребуваних документів, а також свідчить про протиправність не визнання відповідачем заявленої позивачем митної вартості товару, обрахованою за ціною контракту.

Оцінюючи викладений відповідачем в обґрунтування оскаржуваного рішення довід про те, що експедитором ТОВ «Мерск Україна ЛТД» на дане перевезення надано рахунки-фактури від 07.02.2023 № та № , які підлягають оплаті до 28.02.2023, однак банківських платіжних документів про оплату даних рахунків не надано, суд виходить з наступного.

Наведений у Наказі № 599 перелік документів, що надаються декларантом для підтвердження витрат на транспортування, з огляду на застосовану для його конкретизації конструкцію «можуть належати» не є вичерпним.

Оскільки законодавством про митну справу не визначено вичерпного переліку документів, що надаються декларантом на підтвердження розміру витрат на транспортування товарів, надані експедитором відповідна довідка та рахунки на оплату послуг є належними та допустимими доказами розміру таких витрат.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14.

В свою чергу жодних сумнівів у достовірності числового значення вартості перевезення, зазначеного експедитором у вказаних документах, відповідачем в оскаржуваному рішенні не висловлено.

Суд критично оцінює посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на спрацювання профілів ризику системи управління ризиками щодо можливого заниження митної вартості та посилання у відзиві на позовну заяву на положення міжнародних документів та нормативних актів щодо порядку оцінки ризиків за допомогою спеціальних автоматизованих інформаційних систем, оскільки спрацювання певних профілів ризиків таких систем саме собою не може свідчити про неправильне визначення митної вартості товару декларантом.

Наявність в інформаційних базах даних митниці інформації про те, що у попередні періоди аналогічні чи подібні товари були оформлені у митному відношенні із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.

Така правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена, зокрема, в постанові від 31.03.2020 у справі № 826/12344/15.

Крім того, із спірного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що у ньому зазначено лише дату та номер митної декларацій 02.09.2022 № UА403020/2022/018302, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.

Крім номера та дати митної декларацій, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, відповідач повинен був також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися ним при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядного методу.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом, зокрема, в постановах від 05.03.2019 у справі № 815/ 243/17, від 27.06.2019 у справі № 803/667/17 та від 13.09.2019 у справі № 813/4202/16.

Згідно з частиною 7 статті 54 МК України у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Отже, тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митниці.

Проте, в даній справі відповідач не довів належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог, що має наслідком задоволення адміністративного позову у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем під час подачі позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 4286,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16.03.2023 № 3225 (а.с.69).

Відтак на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судові витрати у сумі 4286,00 грн.

Керуючись 77, 139, 245, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів від 07.03.2023 № UA403070/2023/000024/2.

3. Стягнути судові витрати у розмірі 4286,00 грн. (чотири тисячі двісті вісімдесят шість грн. 00 коп.) на користь Приватного підприємства «Будпостач» (ідентифікаційний код 24267110, місцезнаходження: 02099, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 9-Е, кімната 314) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Тернопільської митниці (ідентифікаційний код 43985576, місцезнаходження: вул. Текстильна, буд. 38, м. Тернопіль, 46020).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду складено 24.11.2023.

Суддя Кушнова А.О.