Справа № 160/21842/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити ОСОБА_3 пенсію за віком з 15 січня 2022 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 01 серпня 1983 року по 04 листопада 1983 року, а також з 02 січня 1992 року по 07 травня 2008 року.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому безпідставно відмовлено у призначенні пенсії, оскільки протиправно не враховано до страхового стажу період роботи з 01 серпня 1983 року по 04 листопада 1983 року та з 02 січня 1992 року по 07 травня 2008 року, зважаючи на Угоду, укладену між Урядом України та Урядом Азербайджанської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення, а саме при визначенні права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України(і) або Азербайджанської Республіки, а також трудовий стаж на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 01 січня 1992 року.
01.11.2023 від позивача надійшла відповідь відзив на позовну заяву, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та зазначає про безпідставність доводів відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За приписами ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст. ст. 258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Азербайджан, проживає та зареєстрований на території України на підставі посвідки на постійне проживання в Україні № НОМЕР_2 , виданої 13.02.2017 року.
15.02.2022 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.
Рішенням територіального органу Пенсійного фонду України № 20 від 22.02.2022 ОСОБА_3 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років. У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 25 років 9 місяців 18 днів.

14.07.2022 року позивач вдруге звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії, за результатом розгляду якої Пенсійним органом прийнято рішення № 0 від 21.07.2022 року про відмову в призначенні пенсії, згідно з яким, стаж зараховано за наданими документами та даними персоніфікованого обліку і становить 27 років 9 місяців 18 днів. До страхового стажу не враховано період роботи в Азербайджані по 07.05.2008 рік, згідно архівної довідки від 01.11.2021 № 1311237, але в довідці не вказано сплату страхових внесків за період з 01.01.2004 по 07.05.2008 на загальнообов?язкове державне пенсійне страхування Республіки Азербайджан. Страховий стаж можливо буде зарахувати за умови надання уточнюючих документів про сплату страхових внесків.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 0400-010310-8/81124 від 09.08.2022 року позивача повідомлено про те, що необхідний страховий стаж за статтею 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Стаж зараховано за наданими документами та даними персоніфікованого обліку і становить 27 років 9 місяців 18 днів. Трудова книжка не надана. До страхового стажу не зараховано період перебування в Азербайджані по 07.05.2008 року згідно архівної довідки від 01.11.2021 року № 1311237 оскільки в довідці не вказано сплату страхових внесків за період з 01.01.2004 по 07.05.2008 на загальнообов?язкове державне пенсійне страхування Республіки Азербайджан. Страховий стаж можливо буде зарахувати за умови надання уточнюючих документів про сплату страхових внесків. Також не враховано страховий стаж згідно довідки від 10.05.2022 № 64 про заробітну плату отриману під час роботи в Локомотивному депо «Узбекістан» з серпня 1983 року по липень 1987 року. В Позабюджетний Пенсійний фонд при Міністерстві фінансів Республіки Узбекистан направлено лист № 0400-0310-10/79356 від 04.08.2022 з проханням перевірити заробітну плату та факт роботи в Локомотивному депо «Узбекистан». Страховий стаж буде зараховано після надходження актів перевірки. Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

19.12.2022 року ОСОБА_2 знову звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За результатом розгляду вказаної заяви Головним управлінням пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 20 від 23.12.2022 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

В рішенні зазначено, що страховий стаж особи становить 10 років 6 місяців 1 день. За наданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи 0 1989 по 1981 та з 1987 по 2008 роки відповідно архівній довідці № 1311237 від 01.11.2021, оскільки у довідці відсутня дата працевлаштування та звільнення, не зазначена дата народження працівника, також відсутня інформація про сплату страхових внесків за період з 01.01.2004 по 07.05.2008 роки до Державного фонду соціального захисту Республіки Азербайджан; період роботи в Локомотивному депо «Узбекистан» з серпня 1983 року по липень 1987 року відповідно довідці про заробітну плату № 64 від 22.10.05. Керуючись нормами Закону України від 09.07.2019 за № 1058-ІV «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» вище зазначені довідки потребують перевірки. Відділом обслуговування громадян № 22 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було направлено запити на перевірку довідок: № 0400-010225-10/20133 та № 0400-010225-10/20584 від 04.02.2022. Відділом перерахунків пенсій № 6 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно направлено запити на проведення перевірки довідок вих. № 0400-010310-10/79356 від 04.08.2022. Станом на 23.12.2022 року до УПФУ в Дніпропетровській області, відповіді на запити не надходили. Відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Дніпропетровській області направлено повторні запити до Державного фонду соціального захисту Республіки Азербайджан. Після надходження відповідних актів перевірки та надання інформації про сплату страхових внесків буде можливо повернутися до розгляду питання про визначення права на призначення пенсії.

11.05.2023 року ОСОБА_2 черговий раз звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову в призначенні пенсії № 20 від 19.05.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.

У рішенні зазначено наступне:

«Відповідно до частини першої статті 26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не манеш 29 років.

Згідно наданих до заяви документів про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.93 № 637 (довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка), страховий стаж складає 19 років 06 місяців 12 днів.

Відповідно до Угоди між Урядами України та Республіки Азербайджан про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення (02.11.1996) страховий стаж зараховується до 01.01.1992 року. До страхового стажу не зараховано період з 01.08.1983 по 04.11.1983, відсутній документ про навчання, з 01.01.2004 по 2008, відсутня інформація про сплату страхових внесків до державного фонду соціального захисту Республіки Азербайджан.

Прийнято рішення: відмовити гр. ОСОБА_4 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу».

Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 20 від 19.05.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

За приписами статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права, свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав, свобод людини є головним обов`язком держави.

На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як слідує зі статті 22 Конституції України, конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Таким чином, для призначення пенсії за вказаною нормою, особа у 2022 році має досягнути 60 років та мати необхідний страховий стаж не менше 29 років.

Так, позивач на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії досягнув необхідного віку, проте, на переконання відповідача, не має необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком пенсії.

Частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Крім того, частиною четвертою статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

Відповідно до частини другої статті 6 Угоди «Про гарантії прав громадян держав-учасників Співдружності незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення» від 13 березня 1992 року, укладеною між Україною і Росією, для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди.

Згідно статті 3 Угоди між Урядом України і Урядом Азербайджанської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 28 липня 1995 року, при визначенні права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України (і) або Азербайджанської Республіки, а також трудовий стаж на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 01.01.1992 року.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась трудова діяльність; пільговий стаж, набутий на території однієї з цих двох держав, визнається іншою державою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 рокв).

При цьому, до страхового стажу позивача не зараховано періоди з 01.08.1983 року по 04.11.1983, оскільки відсутній документ про навчання та період з 01.01.2004 по 2008, оскільки відсутні інформація про сплату страхових внесків до Державного фонду соціального захисту Республіки Азербайджан.

При цьому, до органів Пенсійного фонду та до суду позивачу надано архівну довідку Акціонерного товариства «УЗБЕЦЬКІ ЗАЛІЗНИЦІ» Локомотивного депо «УЗБЕКИСТАН» № 11 від 10.02.2023 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 01.08.1983 року направлено на шестимісячні курси помічника машиніста тепловоза (наказ № 1778 від 01.08.1983 року), 05.11.1983 року переведено на посаду помічника машиніста (наказ № 593 від 05.11.1983 року). Довідка видана на підставі Книг з особового складу за 1983 2987 роки, картки Форми Т-2 та розрахункових відомостей із заробітної плати.

Відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту», час навчання в професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учнів, слухачів, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що надає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Приписами підпункту «з» підпункту 3 пункту 109 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі - Положення № 590), чинного на момент проходження позивачем навчання, крім роботи як робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищ) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації.

При цьому, період, зазначений в підпункті «з»,прирівнюється до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Отже, згідно пункту 3 Порядку № 637 архівною довідкою № 11 від 10.02.1983 року підтверджено, що період з 01.08.1983 року по 04.11.1983 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача для призначення пенсії.

Щодо періоду з 02 січня 1992 року по 2008, який до страхового стажу позивача також не зарахований, то суд зазначає, що архівною довідкою Державного архіву Нахічеванської Автономної Республіки № 1311237 від 01.11.2021 року, виданої ОСОБА_3 заначено, що під час перегляду документів Джульфінського локомотивного депо Нахічеванської залізниці, які охороняються у Державному архіві Нахічеванської Автономної Республіки, було встановено, що прийняття ОСОБА_1 огля на роботу в якості робочого наказом № 171 від 14.05.1980 року, звільнення з роботи наказом № 76 від 16.04.1981 року, прийняття на роботу як машиніста наказом № 313 від 18.08.1987 року, звільнення з роботи наказом № 21 від 07.05.2008 року зазначено у книгах наказів.

Крім того, до Пенсійного фонду та до суду позивачем були надані довідки про нараховану позивачу заробітну плату у період з 1988 року по 2008 рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2ст. 24 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно статей 3, 4, 5 Угоди між Урядом України і Урядом Азербайджанської Республіки про співробітництво в галузі пенсійного забезпечення від 28 липня 1995 року при визначенні права на пенсію, в тому числі на пільгових умовах і за вислугу років, враховується трудовий стаж, набутий на території України (і) або Азербайджанської Республіки, а також трудовий стаж на території держав, які входили до складу колишнього СРСР до 01.01.1992 року.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у встановленому порядку на території однієї Сторони, приймаються без легалізації на території другої Сторони.

Обчислення пенсій здійснюється із заробітку (прибутку) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Розміри заробітку (прибутку) визначаються виходячи з офіційно встановленого курсу національної валюти на момент призначення пенсії.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Як визначено статтею 1 Закону № 1058-ІVстрахові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, яке діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно статті 20 Закону №1058-ІV, страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 106 Закону № 1058-ІV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів; ухилення від взяття на облік або несвоєчасне подання заяви про взяття на облік страхувальника як платника страхових внесків.

Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Верховний Суд у постановах від 17 липня 2019 року (справа № 144/669/17) та від 20 березня 2019 року (справа № 688/947/17) зробив висновок, згідно якого, несплата страхувальником страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів роботи на підприємстві, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Отже, неврахування до страхового стажу позивача періоду з 01.01.2004 по 2008, у зв`язку з відсутністю інформації про сплату страхових кошів, є безпідставним та протиправним.

Крім того, період роботи позивача з 02.01.1992 по 31.12.2003 року відповідачем не включено до страхового стажу без надання аргументації підстав неврахування вказаного періоду до страхового стажу ОСОБА_5 .

Сукупність встановлених обставин свідчить про те, відповідач протиправно не зарахував період роботи позивача з 01.08.1983 по 04.11.1983 та з 02.01.1992 по 2008 до його страхового стажу.

За викладених обставин, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні ОСОБА_3 пенсії за віком і зобов?язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати страхового стажу для призначення пенсії за віком періоди 01.08.1983 по 04.11.1983 та з 02.01.1992 по 2008, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про зобов?язання призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок пільгового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Водночас, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що предметом оскарження до суду, визначеним позивачем самостійно є рішення ПФУ № 20 від 19.05.2023 року, інші рішення ПФУ позивачем до суду не оскаржувались, тому у суду відсутні повноваження надання оцінки попереднім зверненням позивача до органів ПФУ та прийнятих за результатом їх розгляду рішень .

З урахуванням викладеного, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача є зобов`язання Пенсійного органу повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.05.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у цій справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 1073,60 грн., що підтверджується квитанцією 4428-4741-3384-5757 від 25.08.2023 року.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 715,73 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області № 20 від 19 травня 2023 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22-В, м. Луцьк, Волинська обл., 43026, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди його роботи з 01 серпня 1983 року по 04 листопада 1983 року, а також з 02 січня 1992 року по 07 травня 2008 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22-В, м. Луцьк, Волинська обл., 43026, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 11.05.2023 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду у цій справі.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (вул. Кравчука, 22-В, м. Луцьк, Волинська обл., 43026, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 715,73 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна