Справа № 120/12899/23
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 листопада 2023 р. Справа № 120/12899/23

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Томашпільського районного сектору управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Томашпільського районного сектору управління державної міграційної служби України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправними діями відповідача щодо відмови у видачі паспорта-книжечкою. Зокрема, позивачка акцентує увагу на тому, що не бажає отримувати паспорт громадянина України у формі ІD картки, оскільки картка містить в собі безконтактний електронний носій із персональними даними, від обробки яких вона відмовляється. Вважає відмову відповідача у оформленні та видачі їй паспорта громадянина України, що не містить безконтактний електронний носій, тобто паспорта громадянина України у вигляді книжечки зразка 1994 року протиправною.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зокрема, вказує, що заява позивача щодо обміну паспорта громадянина України викладена в довільній формі та разом з нею не надано повного переліку документів, передбачених Тимчасовим порядком оформленні і видачі паспорта громадянина України. Оскільки позивач не зверталася до суб`єкта владних повноважень у встановлений законодавством спосіб, що є передумовою для розгляду питання про обмін паспорта громадянина України, розгляд поданої нею заяви, здійснений відповідно до Закону України "Про звернення громадян" з роз`ясненням законодавчо визначеного алгоритму дій, необхідного для обміну паспорта громадянина України, не є порушенням прав позивача з боку відповідача.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до копії Свідоцтва про шлюб від 12.07.2023 серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 .. Прізвище після державної реєстрації дружини - ОСОБА_4 (а.с. 8).

25.07.2023 року позивачка звернулась із заявою довільної форми до Томашпільського відділу управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, у якій просила здійснити обмін паспорта у зв`язку із одруженням та зміною прізвища з та видати паспорт у формі книжечки, зразка 1994 року. Додатки: копія свідоцтва про народження, копія свідоцтва про шлюб, дві фотокартки 35х45 мм, заява за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України (Додаток 1), платіжний документ про сплату державного мита, копія паспорта, що підлягає обміну (а.с. 14-19).

Так, відповідачем листом від 12.08.2023 року відмовлено у видачі паспорта-книжечкою у зв`язку з відсутністю відповідного рішення суду згідно постанови КМУ від 03.04.2019 року № 398.

Не погоджуючись з вказаною відмовою, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Приписами частин першої та другої статті 32 Конституції України установлено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення частини другої статті 32 Конституції України, зокрема: неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб. Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 8 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначені Законом України від 20.11.2012 № 5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон № 5492-VI).

Положеннями підпункту "а" пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 5492-VI передбачено, що документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, паспорт громадянина України.

Частинами другою та четвертою статті 14 Закону № 5492-VI визначено, що документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації.

З аналізу викладених норм слідує, що чинним законодавством передбачена можливість видачі документа у формі книжечки і у вигляді картки.

Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України (абз. 1 ч. 2 ст. 21 Закону № 5492-VI).

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону № 5492-VI оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.

Згідно пункту 3 Розділу І Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (у редакції постанови Верховної Ради України від 02.09.1993 № 3423-XII; далі - Положення № 2503-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Станом на день виникнення спірних правовідносин оформлення та видача паспорта регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 302 від 25.03.2015 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 № 745; далі - Порядок № 302).

Відповідно до пункту 6 Порядку № 302 обмін паспорта здійснюється у разі: 1) зміни інформації, внесеної до паспорта, у тому числі у зв`язку із зміною написання латинськими літерами складових імені "прізвище", "ім`я" у документах, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України (крім додаткової змінної інформації).

Приписами підпункту 1 пункту 7 Порядку № 302 установлено, що оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Пунктом 35 Порядку № 302 визначено перелік документів, які необхідно подати заявнику для оформлення паспорта.

Працівник територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24 - 29, 32 і 33 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи (пункт 37 Порядку № 302).

Приписами пунктів 1, 2 розділу ІV Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 № 456, передбачено, що обмін паспорта здійснюється в разі: 1) зміни прізвища, імені, по батькові, дати та/або місця народження.

Для обміну паспорта заявник подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) паспорт, що підлягає обміну; 4) дві (три - у разі одержання паспорта, який обмінюється в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита (у разі обміну паспорта у зв`язку із непридатністю для користування) або оригінал документа про звільнення від його сплати; 6) документи, що підтверджують обставини (крім обміну паспорта з причин непридатності його використання), на підставі яких паспорт підлягає обміну. Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення паспорта, засвідчуються в установленому законодавством порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та подаються з перекладом українською мовою, вірність якого засвідчується нотаріально; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Відповідно до матеріалів справи, зокрема листа відповідача підставою для відмови у видачі паспорта книжечки стала відсутність судового рішення.

Однак суд зауважує, що Тимчасовий порядок, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.06.2019 року № 456 визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої уже прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку, тобто уже за наявності такого рішення, а не як обов`язковий документ у всіх випадках.

Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 року за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 дійшла висновку, що норми Закону № 5492-VI на відміну від норм Положення № 2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по батькові, та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст.22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря. Законодавець, приймаючи Закон № 1474-VIII, яким внесено зміни до Закону № 5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України.

Суд наголошує, що реалізація волевиявлення особи на отримання паспорта, незалежно від його форми, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви до компетентного органу разом із об`єктивно необхідними для цього документами, зокрема, для паспорта зразка 1994 року - двома фотокартками і свідоцтвом про народження.

Вказана правова позиція неодноразово викладена в постановах Верховного Суду, зокрема від 26.06.2019 року у справі № 840/3992/18, від 19.07.2019 року у справі № 2340/2876/18, від 29.11.2019 року у справі № 260/1414/18, від 10.12.2020 року у справі №240/575/20.

До того ж відповідь надана Томашпільським сектором УДМС України у Вінницькій області повністю відображає суть відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року, при заміні призвіща, за відповідною заявою, відтак суд критично оцінює твердження відповідача про те, що фактично не приймалось рішення про відмову у видачі паспорта громадянина України в формі книжечки, а листом надано роз`яснення, оскільки за своїм змістом вказаний лист є рішенням за результатами розгляду заяви позивача.

Аналогічні висновки щодо листа міграційної служби, який за своїм змістом є рішенням за результатами розгляду заяви, викладені в постанові Верховного Суду від 10.12.2020 року у справі № 240/575/20.

Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про неможливість видати паспорт у формі книжечки, у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні та враховуючи, що в Управлінні ДМС України у Вінницькій області закінчилися бланки паспортів громадян України зразка 1994 року, а також відсутня можливість виготовлення нових бланків паспортів громадян України 1994 року. Правовий режим воєнного стану не впливає на кількість бланків, до то ж жодних обмежень щодо видачі паспорта вказаної форми не приймалося.

Оскільки паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою, - відсутність у громадянина України паспорта позбавляє його можливості здійснення від власного імені будь-яких правочинів та/або дій, необхідних для реалізації прав, обов`язків, та інтересів, передбачених чинним законодавством. При цьому, отримання особою паспорта громадянина України, є її обов`язком, а не правом. Відтак, органи Державної міграційної служби не можуть перешкоджати обов`язку позивача щодо отримання ним паспорта громадянина України, зокрема у вигляді книжечки.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 КАС України).

З урахування вищезазначеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати розподіляються відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_2 ) до Томашпільського сектору управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області (вул. Пирогова, 4, м. Вінниця, ) про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Томашпільського сектору управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ, оформленої листом від 12.08.2023 року.

Зобов`язати Томашпільський сектор управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн, за рахунок бюджетних асигнувань управління Державної міграційної служби у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович