Справа № 120/5634/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

23 листопада 2023 р. Справа № 120/5634/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Р.М., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом: ОСОБА_1 до: Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернувся з адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області, як відокремленого підрозділу ДПС, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що 09.03.2021 Головним управлінням ДПС У Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0-0228, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання за платежем - податок на нерухоме майно (нежитлова) в загальному розмірі 26560,97 грн.

Позивач вважає вказане податкове повідомлення-рішення протиправним з підстав того, що об`єкт нерухомості, який належить йому на праві власності, не є об`єктом оподаткування, оскільки відноситься до класу будівель сільськогосподарського призначення.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою від 08.05.2023 суд визнав поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 та поновив його. Цією ж ухвалою відкрито провадження в адміністративній справі розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Установлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

25.05.2023 відповідач подав відзив на позовну заяву у якому заперечує проти задоволення позову. По суті позовних вимог вказав, що за даними інформаційних баз ГУ ДПС у Вінницькій області у власності фізичної особи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 обліковується з 23.09.2019 року об`єкт нежитлової нерухомості - нежитлові будівлі загальною площею 613,5 кв. м.

ГУ ДПС у Вінницькій області сформувало фізичній особі за допомогою програмного забезпечення ІС Податковий блок, системи Облік платежів, режиму Плата за нерухомість в автоматичному режимі податкове повідомлення-рішення за 2020 рік №0-0228 від 09.03.2021 в розмірі 26560,97 грн.

Розрахунок податку за 11 місяців 2020 року становить: 613,5*1%*4723:12*11= 26560,97 грн.

Ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості на 2020 рік визначена у розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2020 за 1 кв. м. загальної площі відповідно до рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області 47 сесії 7 скликання від 26.06.2019 №1 "Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Стрижавської селишної ради, на 2020 рік".

Критерієм використання будівель та споруд сільськогосподарських товаровиробників не за призначенням є відсутність у їх власника діяльності з виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації.

За даними інформаційних баз ГУ ДПС у Вінницькій області фізична особа ОСОБА_1 з 26.03.2002 був зареєстрований фізичною особою - підприємцем. 13.10.2021 державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_1 припинив.

За даними інформаційних баз ГУ ДПС у Вінницькій області ОСОБА_1 у своїй підприємницькій діяльності мав зареєстровані КВЕДИ: 04.61 - Допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21- Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 45.11 - Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.31 - Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів.

Таким чином, відповідач вважає, що оскільки абз. ж п. п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ з об`єктів оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, виключено будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, то за об`єкти нерухомості, які класифікуються у класі 1271 ДК 018-2000, але не використовуються власником - сільськогосподарським товаровиробником для виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується на загальних підставах.

29.06.2023 позивач подав відповідь на відзив, у якій спростовує доводи відповідача та наводить мотиви їх відхилення. Зокрема, вказує, що відповідно до записів в погосподарській книзі по Тростянецькій сільській раді Тиврівського району Вінницької області за 2020 - 2023 роки домоволодіння позивача за адресою: АДРЕСА_2 , обліковується за кодом 1. До складу господарства входять житловий будинок, 1980 року побудови, загальною площею 104.3 кв. м., та три земельні ділянки загальною площею 1,6500 га з яких 0,25 га - це присадибна земельна ділянка з кадастровим номером :02:007:0102 та 0,3000 га і 1,1000 га - це земельні ділянки з кадастровими номерами :02:007:0103 та 0524586,800:02:007:0101, які призначені для ведення особистого селянського господарства.

В господарстві також обліковується велика рогата худоба, свійські тварини та птиця. Отже, набувши право власності на свинарник з прибудовами, позивач використовував це майно для зберігання кормів для тварин та для зберігання урожаю кукурудзи, яку вирощував на належних земельних ділянках сільськогосподарського призначення.

Дані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, випискою з погосподарської книги, договором про надання послуг від 03.04.2020 року та товарно-транспортною накладною від 15.11.2020 року.

Отже, позивач вважає, що він підпадає під статус сільськогосподарського товаровиробника, а в розумінні абзацу «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто зайняті у процесі виробництва, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації, про що неодноразово вказував Верховний Суд у постановах, зокрема, у справах №320/6752/16, №820/3707/17, №540/2206/19, №823/1751/17.

Заперечень на адресу суду не надходило, що не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи позову та відзиву, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, зокрема нежитлової будівлі, загальною площею 613,5 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності позивача на нерухоме майно зареєстроване 29.03.2019 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом на підставі договору дарування (а.с. 6-8). Описом об`єкту є нежитлові будівлі - свинарник №2"А2, тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1".

ГУ ДПС у Вінницькій області прийнято спірне податкове повідомлення-рішення №0-0228 від 09.03.2021 за платежем податок за нерухоме майно відмінне від земельних ділянок за 2020 в розмірі 26560,97 грн.

Позивач вважає спірне рішення протиправним, оскільки він є сільськогосподарським товаровиробником, а нежитлові будівлі, належні йому на праві власності, відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування.

Підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції, чинній на дату спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Правовий аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Отже, для застосування у спірних правовідносинах підпункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України необхідно з`ясувати, по-перше, що власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди), є сільськогосподарським товаровиробником, а по-друге, що об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Згідно з Договором дарування від 29.03.2019, позивачу передано у власність нежитлові будівлі за адресою АДРЕСА_1 . Дане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці, яка згідно із витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, за цільвим призначенням відноситься до земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності позивача на нерухоме майно зареєстроване 29.03.2019 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом на підставі договору дарування (а.с. 6-8). Описом об`єкту є нежитлові будівлі - свинарник №2"А2, тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1".

Відповідно до ДК 018-2000, клас "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства" включає, зокрема, будівлі свинарників.

Отже, нежитлові будівлі, належні позивачу на праві власності, свинарник №2"А2, тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1", відносяться до класу будівель сільськогосподарського призначення.

З приводу того, що ОСОБА_1 є сільськогосподарським виробником, то позивач вказує, що він здійснює діяльність з виробництва та переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції, вирощеної на земельних ділянках, призначених для цього, веде особисте селянське господарство та займається вирощуванням сільськогосподарських тварин.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України "Про сільськогосподарський перепис" №575-VI від 23.09.2008, виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Згідно з Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, яка затверджена Наказом Державної Служби статистики України № 56 від 11.04.2016 року та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 року №689/28819 органами місцевого самоврядування ведеться облік особистих селянських господарств, які здійснюють сільськогосподарське виробництво товарів.

Відповідно до виписки з погосподарської книги по Тростянецькій сільській раді Тиврівського району Вінницької області за 2020 - 2024 роки, обліковується домоволодіння ОСОБА_1 за кодом 1, місцезнаходження/адреса: АДРЕСА_2 . До складу господарства входять житловий будинок, 1980 року побудови, загальною площею 104.3 кв. м., три земельні ділянки загальною площею 1,6500 га, з яких 0,25 га - присадибна земельна ділянка з кадастровим номером :02:007:0102, земельні ділянки з кадастровими номерами :02:007:0103 та 0524586,800:02:007:0101, площею 0,3000 га, 1,1000 га - для ведення особистого селянського господарства. В господарстві також обліковується велика рогата худоба, свині, птиця, кролі (а.с. 9).

Договором про надання послуг від 03.04.2020, укладеного ОСОБА_1 та ФГ "Бондарук", в особі голови ОСОБА_2 , визначена домовленість сторін про виконання польових робіт, пов`язаних з посівом сільськогосподарських культур, на земельних ділянках з кадастровими номерами :02:007:0103 та 0524586,800:02:007:0101, площею 0,3000 га, 1,1000 га (а.с. 10-12).

Відповідач, заперечуючи проти позову, вважає, що позивач не є сільськогосподарським товаровиробником, та відповідно на нього не поширюється пільга, передбачена підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Відповідно до положень підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення сільськогосподарський товаровиробник, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу Спрощена система оподаткування, облік та звітність, тоді як у даному випадку, йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ Податок на майно).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Поняття сільськогосподарський товаровиробник також міститься у статті 1 Закону України Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років №2238-III від 18.01.2001 року, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що поняття сільськогосподарський товаровиробник не суперечить його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові по справі №560/168/19 від 26.11.2020 року, у постанові по справі №820/3705/17 від 18.05.2021 року.

Верховний Суд розглядаючи подібну за предметом спору справу №540/2206/19, у постанові від 24.04.2020 року та вирішуючи питання щодо пільги фізичної особи, передбаченої підпунктом ж, зазначив, що на користь висновку, що нормою пункту ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України передбачена податкова пільга, у тому числі і для фізичних осіб, свідчить і подальше законодавче уточнення правового регулювання. Законом України №2628-VIII від 23.11.2018 року, підпункт ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України викладено у новій редакції, згідно з якою не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Тобто, законодавець уточнив з 01.01.2019 року, що сільськогосподарським товаровиробником є юридичні і фізичні особи.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських виробників призначені для використання безпосередньо у сільськогоспдарській діяльності, віднесені до відповідного класу ДК 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогоспдарського призначення чи сільськогоспдарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду по справі №560/168/19 від 26.11.2020 року, у постанові по справі №820/3705/17 від 18.05.2021 року.

Використання нежитлових приміщень у сільськогосподарських потребах для зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції позивач підтверджує договором про надання послуг від 03.04.2020 та товарно-транспортною накладною від 15.11.2020, які відповідач не спростовує.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд робить висновок, що нежитлові будівлі, належні позивачу на праві власності, свинарник №2"А2, тамбур-склад "а", тамбур-склад "а1", не є об`єктами оподаткування згідно з абз "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, а відтак податкове повідомлення-рішення № 0-0228 від 09.03.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений при зверненні до суду судовий збір належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, третьою, четвертою, п`ятою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У пунктах 4, 6, 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.05.2012 № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України", від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України", від 30.03.2004 у справі "Меріт проти України", у справі "East/West Alliance Limited" проти України" та "Ботацці проти Італії" (заява № 34884/97, п. 30), в яких ЄСПЛ, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Так, між позивачем та адвокатом укладений Договір про надання правової допомоги від 17.04.2023 за умовами якого Клієнт доручає, а виконавець зобов`язується надати правову допомогу та представляти інтереси по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення у Вінницькому окружному адміністративному суді.

За умовами п. 3.2 Договору, сторони погодили розмір гонорару у розмірі 5000грн.

Платіжною квитанцією підтверджується оплата коштів адвокату у розмірі 5000,00грн. Описом робіт та Актом окреслено обсяг виконаних робіт та наданих послуг на суму 5000грн.

Таким чином понесені витрати Позивачем на правничу допомогу в розмірі 5000грн. підтверджується матеріалами справи (а.с. 27-31).

Разом з тим, суд, оцінивши надані докази, доходить висновку, що заявлена сума до відшкодування є завищеною з огляду на те, що дана справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, матеріали справи не містять великого обсягу, а відтак заявлена до відшкодування сума є не співмірною із складністю справи.

З приводу того, що в Договорі сума гонорару зазначена у розмірі 5000грн., то попри волю сторін договору визначити розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги та встановлювати її фактичність (постанова КЦС ВС від 31.08.2023 справа №824/20/23).

З огляду на викладене, беручи до уваги заперечення відповідача щодо розміру витрат, суд доходить висновку про наявність підстав про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, що відповідає критеріям розумності та співмірності.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" від 09.03.2021 №0-0228 щодо нарахування ОСОБА_1 податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 у розмірі 26560,97 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. (три тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області, як відокремлений підрозділ ДПС України (код ЄДРПОУ - ВП 44069150, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028)

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна