Справа № 607/20629/23
Суддя: Кунець Н. Р.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2023 Справа №607/20629/23

Провадження №2-а/607/379/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.,

з участю секретаря судового засідання Ковбасюк М.В.,

представника позивача адвоката Заплітної І.А.

представника відповідача Гаврилюк З.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в інтересах якого діє адвокат Заплітна Ірина Анатоліївна до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) в інтересах якого діє адвокат Заплітна І.А. звернувся до суду з позовом до відповідача Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області, в якому просить скасувати постанову про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ПН МТР № 001351 від 11.10.2023 за ст.203-1 КУПАП та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 11.10.2023 заступником начальника Тернопільського відділу № 1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області Борисом П.Ю. було складено постанову про накладання адміністративного стягнення ПН МТР № 001351 на позивача за ст.203-1 КУпАП, що було здійснено в ході розгляду справи про адміністративні правопорушення про порушення ч. 3 ст. 13, ч. 1,3 ст. 3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МТР 001332.

Зокрема, йому ставиться у провинну те, що вінумисно не виконав рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду в Україну.

Позивач із спірним рішенням не погоджується, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами, котрі повинна здобути особа, уповноважена на складення протоколу про адміністративне правопорушення.

Водночас, рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду в Україну не було йому вручено та він не був повідомлений про прийняття такого рішення і не мав можливості його у зв`язку з цим оскаржити та скористатися правом на правову допомогу, що на думку позивача виключає умисел на вчинення адміністративного правопорушення та унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності.

Крім того звертає увагу, що з рішення відповідача від 11.10.2023, йому стало відомо, що 21.12.2017 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/13963/17 прийнято рішення про його примусове видворення з України, яке не оскаржувалося та фактично було виконано 26.12.2017. На підставі вказаного рішення суду відповідачем прийнято рішення про заборону в`їзду йому строком на 5 років до 21.12.2022. 30.08.2021 відповідачу надійшов вирок Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 про визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332-2 КК України, а відтак враховуючи те, що він не виконав рішення про заборону в`їзду, 25.11.2021 відповідач прийняв рішення про заборону в`їзду йому в Україну строком на 10 років.

Разом з тим, із змісту рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2017 та вироку Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 слідує, що його було двічі притягнуто до відповідальності (адміністративної та кримінальної) за одне і те ж правопорушення, а саме те, що позивач порушив строк перебування на території України і 13.09.2017 був виявлений на території м. Тернополя. В свою чергу відповідачем було прийнято два рішення, а саме від 21.12.2017 про заборону в`їзду на 5 років та 25.11.2021 про заборону в`їзду на 10 років, також по одному у тому ж порушенню.

З огляду на те, що відповідачем було прийнято рішення від 21.12.2017 про заборону в`їзду йому на 5 років на територію України, у зв`язку з прийняттям щодо нього рішення про примусове видворення, то на думку позивача в подальшому у відповідача не було підстав приймати рішення від 25.11.2021 про заборону в`їзду йому на 10 років, обґрунтовуючи це наявністю вироку Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021, яким його було притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення того ж правопорушення, яке стало підставою прийняття Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення про примусове видворення, а тому позивач вважає рішення відповідача від 25.11.2021 про заборону в`їзду в Україну на 10 років незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а тому ним подано позов про визнання протиправним та скасування вказаного рішення.

На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку, визначеному для розгляду окремої категорії термінових адміністративних справ, з урахуванням вимог параграфу 2 глави 11 КАС України.

07.11.2023 представник відповідача Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області подав відзив на позов, з якого вбачається, що УДМС у Тернопільській області заперечує проти позову, виходячи з наступного. Так, 11.10.2023 під час виконання повноважень в частині здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, притягненню порушників до адміністративної відповідальності, посадовою особою Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області за адресою: м. Тернопіль, вул. Є.Коновальця, 6, виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який умисно не виконав рішення УДМС у Тернопільській області щодо заборони в`їзду в Україну від 25.11.2021 та після закінчення дозволеного строку перебування не виїхав за межі України. В ході перевірки було встановлено, що громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України 07.05.2023 через ПП «Старокозаче» за паспортним документом серії НОМЕР_1 виданим 21.04.2023 терміном дії до 20.04.2033, з приватною метою та після останнього в`їзду в Україну (07.05.2023) територію України не покидав. Тобто, на час виявлення позивача ОСОБА_4 , а саме 11.10.2023, останній перебував в Україні понад дозволений законом термін, тобто більше 90 днів протягом 180 днів, при цьому після в`їзду в Україну (07.05.2023) позивач не звертався до територіальних підрозділів ДМС України з клопотанням щодо продовження строку тимчасового перебування на території України чи оформлення документів на право проживання в Україні. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства встановлено, що останній порушив правила перебування в Україні, а саме, умисно не виконав рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду в Україну (змінив прізвище з ОСОБА_6 / ОСОБА_7 ), що є порушенням ч.3 ст. 13, ч.1,3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 11.10.2023 о 17 год. 10 хв. завідувачем сектору запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Тернопільського відділу №1 УДМС у Тернопільській області ОСОБА_8 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР 001352 стосовно, громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203-1 КУпАП, під час складання якого останньому були роз`ясненні його права і обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, та один із примірників протоколу був отриманий позивачем. Жодних зауважень щодо змісту цього протоколу ним надано не було, свою вину не заперечував. На підставі ст.ст. 278-280, 283 КУпАП та вимог Розділу ІІІ Інструкції, 11.10.2023 року о 17 год. 40 хв. за участі громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заступником начальника Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області Борисом П.Ю. здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення, за результатами розгляду якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 11.10.2023 серія ПН МТР №001351, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, у вигляді штрафу в розмірі 5100,00 грн. Водночас, при розгляді справи було враховано обставину, що пом`якшує відповідальність, а саме щире розкаяння особи, а також обставину, що обтяжує відповідальність вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення. На виконання вимог ст.285 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення була оголошена позивачу та йому було вручено копію даної постанови, а також роз`яснено порядок і спосіб її оскарження. Представник відповідача звертає увагу, що при складані протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду справи про адміністративне правопорушення, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкувався українською мовою, чітко усвідомлював значення своїх дій та жодних клопотань про залучення перекладача та адвоката не заявляв. Крім того, свою вину не заперечував та додаткових пояснень не надавав. Вказує, що позивач добровільно 24.10.2023 сплатив накладений на нього штраф в сумі 5100,00 грн, що є підставою вважати, що він визнав і усвідомив свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 203-1 КУпАП. З огляду на викладене, представник просить критично віднестись до тверджень адвоката Заплітної І.А., яка діє в інтересах позивача про те, що порушення, які ставляться йому у вину не містять складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 203-1 КУпАП, що унеможливлює його притягнення до адміністративної відповідальності та про те, що в його діях відсутній умисел. Оскільки такі спростовуються наявними в матеріалах справ доказами. Окрім того, представник зауважує, що позивач починаючи з 2017 року уже неодноразово потрапляв в поле зору працівників як правоохоронних органів так і міграційної служби і навіть судів під різними установчими даними, зокрема, ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 , зміну установчих даних підтверджено вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 у справі №720/426/21), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 , зміну установчих даних підтверджено у відповіді Посольства Азербайджанської Республіки в Україні листом від 05.09.2023 № 4/KYV/223/23), ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідно притягувався як до адміністративної відповідальності за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні (ч. 1 ст. 203 КУпАП), так і кримінальної відповідальності за незаконний перетин державного кордону особою, якій заборонено в`їзд на територію України, у пункті пропуску через державний кордон України за документами, що містять недостовірні відомості (ч. 1 ст. 332-2 КК України). Про наведене свідчить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, яке набрало законної сили від 21.12.2017 року у справі за №607/13963/17 та копія вироку Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 у справі № 720/426/21. При цьому представник зауважує, що розгляд вищевказаних справ у судах відбувався за участі позивача та інших сторін у справах, тобто позивач усвідомлював суть інкримінованих йому порушень, чітко розумів наслідки повторних порушень законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або про державний кордон, однак знову свідомо 07.05.2023 в`їхав на територію України за іншими установчими даними, а саме, ОСОБА_5 ( ОСОБА_13 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 по паспортному документу серії НОМЕР_1 , з метою умисного невиконання рішення УДМС у Тернопільській області про заборону в`їзду в Україну від 25.11.2021. Отже, на переконання представника відповідача в діях громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , містяться ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 203-1 КУпАП, щодо умисного невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення Уповноваженого державного органу про заборону в`їзду. Стосовно тверджень позивача та його представника про те, що рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду на територію України громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_11 (попереднє ім`я ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 не було йому вручено, він навіть не був повідомлений про прийняття такого рішення і не мав можливості його у зв`язку з цим оскаржити та скористатися правом на правову допомогу, що виключає умисел на вчинення адміністративного правопорушення та унеможливлює притягнення до адміністративної відповідальності, то представник зазначає, що рішення УДМС у Тернопільській області від 21.12.2017 про заборону в`їзду в Україну позивачу строком на 5 років (до 21.12.2022) було прийнято на підставі ст. 30 «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку із прийняттям Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 21.12.2017 у справі №607/13963/17 про примусове видворення з України позивача. Водночас, на момент прийняття судом рішення у справі №607/13963/17, на законодавчому рівні були відсутні норми, які б зобов`язували уповноважених посадових осіб міграційної служби повідомляти іноземця або особу без громадянства, якого на підставі прийнятого судом рішення про примусове видворення за межі території України видворено про прийняття стосовно нього рішення про заборону в`їзду в Україну у відповідності до абзацу 3 ч. 1 ст. 30 Закону. Також, рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду позивачу на територію Україну строком на 10 років, було прийнято на підставі ч.3 ст. 13, ст. 23 Закону, Інструкцією про порядок прийняття ДМС України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом МВС України від 17.12.2013 № 1235, УДМС у Тернопільській області, у зв`язку із не виконанням ним рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну від 21.12.2017, що встановлено в вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 у справі №720/426/21. Таким чином на думку представника відповідача рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 прийнято в порядку встановленому законодавством та є обґрунтованим, правомірним, вчиненим у відповідності до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України.

З приводу твердження позивача та його представника про прийняття УДМС у Тернопільській області по одному і тому ж порушенню двох рішень про заборону в`їзду Позивача на територію України, а саме, рішення від 21.12.2017 та рішення від 25.11.2021, то відповідач зауважує, що таке твердження вказувалось у судових рішеннях як обставина двох різних справ, які розглядались у різні роки (адміністративної та кримінальної про, які йшлося вище), так як позивач під установчими даними ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вперше в`їхав на територію України, а саме 13.09.2017, потім повернувшись до країни громадянської належності змінив ім`я з ОСОБА_9 на ОСОБА_11 повторно в`їхав на територію України. Рішення УДМС у Тернопільській області про заборону в`їзду Позивача на територію України від 21.12.2017 та від 25.11.2021 приймались відносно різних установчих даних Позивача ( ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), та на підставі різних положень законодавства про, які вже згадувалось вище. При цьому в УДМС у Тернопільській області були достатні підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду позивача на територію України від 21.12.2017 строком на 5 років, оскільки стосовно нього судом було прийнято рішення про примусове видворення за межі території України та рішення про заборону в`їзду позивача на територію України від 25.11.2021 строком на 10 років, оскільки 28.04.2018 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення прикордонної безпеки держави» № 2293-VIII від 27.02.2018, яким ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» доповнено реченням такого змісту: «У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну». Також вказує, що позивачем у позовній заяві по даній справі не наведено жодних норм законодавства, яке було порушено уповноваженими посадовими особами УДМС у Тернопільській області при прийняті рішень про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_14 від 21.12.2017 та про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_11 (попередні установчі дані ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.11.2021, що в свою чергу спростовує твердження про неправомірність дій уповноважених посадових осіб УДМС у Тернопільській області та спростовує факт відсутності умислу та унеможливлення притягнення позивача до адміністративної відповідальності. З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Заплітна І.А. позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила позов задовольнити.

Представник відповідача Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області Гаврилюк З.Б. в судовому засіданні заперечила з приводу задоволення позовної заяви та просила відмовити у її задоволенні з підстав заявлених у відзиві.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників, вивчивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності наявні у справі докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав:

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2017 у справі № 607/13963/17, позов Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області до ОСОБА_9 про примусове видворення, задоволено та примусово видворено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України.

З вказаного рішення суду вбачається, що судом встановлено, що громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їхав на територію України 08.12.2015 у безвізовому порядку в`їзду на підставі Угоди між Кабінетом Міністрів України та Урядом Азербайджанської Республіки через КПП «Харків» за паспортним документом серії НОМЕР_2 , виданим 12.10.2011, терміном дії до 10.10.2021, з приватною метою. Також, на підставі відміток про перетин державного кордону в паспортному документі ОСОБА_9 , судом встановлено, що він прибув в Україну 08.12.2015, відтак перебуває на території України понад дозволений термін, тобто більше 90 днів протягом 180 днів. Відповідач, перебуваючи на території України без законних підстав, жодних заходів щодо виїзду за межі України не вжив, продовжував знаходитись на території України без законних на те підстав. Крім того, відповідач не виконав в установлений строк без поважних причин рішення Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області від 13.09.2017 про примусове повернення його з України, що свідчить про ухилення відповідача від виїзду за її межі.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.10.2019 у справі № 607/22853/19, слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей та документів, в рамках кримінального провадження №0000009 від 05.09.2019, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 332-2 КК України, звернувся старший слідчий в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Тернопільській області Вигонний А.М., за погодженням начальника відділу прокуратури Тернопільської області Рибизант Т.Л. Як зазначено у клопотанні, 21.12.2017 Тернопільським міськрайонним судом у справі № 607/13963/17 прийнято рішення про примусове видворення за межі України громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_16 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цього ж дня, УДМСУ в Тернопільській області прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на п`ять років та 26.12.2017, вказана особа покинула територію України. У подальшому, посадовими особами УДМСУ в Тернопільській області при здійсненні перевірок законності перебування іноземців та осіб без громадянства на території м. Тернополя було виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який візуально схожий з громадянином Азербайджанської Республіки ОСОБА_19 . Відповідно до пояснень вказаної особи, перебуваючи в Азербайджанській Республіці та знаючи про те, що йому заборонено в`їзд в Україну, ним було змінено свої анкетні дані із ОСОБА_10 на ОСОБА_12 та в подальшому використано нові документи, як підставу для перетинання державного кордону України. Згідно з даними Державної прикордонної служби України, громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_3 , перетинав державний кордон України 27.07.2019 через пункт пропуску «Мамалига», що на кордоні з Республікою Молдова. У зв`язку з викладеним, з метою підтвердження факту примусового видворення громадянина Азербайджанської Республіки Мірзоєва Арзу за межі України та заборони його в`їзду на українську територію, старший слідчий просив надати тимчасовий доступ до речей і документів, а саме до матеріалів справи про вчинення громадянином Азербайджанської Республіки ОСОБА_19 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та особової справи про примусове повернення та видворення з України громадянина Азербайджанської Республіки Мірзоєва Арзу, які знаходяться у володінні Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області за адресою: м. Тернопіль, бульвар Шевченка, будинок 10. Вказане клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Тернопільській області Вигонного А.М. про тимчасовий доступ до речей та документів було задоволено у повному обсязі.

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 у справі № 720/426/21, затверджено угоду про визнання винуватості від 24.04.2021 по кримінальному провадженню №000009 від 05.09.2019 укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Чернівецької обласної прокуратури Шелегон Б.Я. та обвинуваченим ОСОБА_11 за власною ініціативою з іншого боку та з участю захисника - адвоката Олар Ельвірою Михайлівною. Визнано винним ОСОБА_11 (попереднє ім`я ОСОБА_20 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України та призначено йому за ч. 1 ст. 332-2 КК України узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн.

Із змісту вказаного вироку вбачається, що суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_11 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 332-2 КК України, а саме у незаконному перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, у пункті пропуску через державний кордон України за документами, що містять недостовірні відомості.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Штраф накладений вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 у справі № 720/426/21 у розмірі 10200 грн, оплачено захисником ОСОБА_11 - адвокатом Олар Ельвірою Михайлівною, що вбачається із квитанцій №54689508 від 09.03.2021.

25.11.2021 начальником УДМС у Тернопільській області Давибіда Я. затверджено рішення про заборону в`їзду на території України громадянину Азербайджанської Республіки ОСОБА_11 (попереднє ім`я ОСОБА_20 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким заборонено в`їзд на території України громадянину Республіки Агавердієва ОСОБА_21 (попереднє ім`я ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 10 років. Враховано при обчисленні строків заборони в`їзду в Україну наявність у громадянина Азербайджан ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборони в`їзду, встановленої рішенням УДМС у Тернопільській області від 21.12.2017 про примусове повернення з України.

Як убачається із змісту рішення, посадовою особою УДМС у Тернопільській області встановлено, що 21.12.2017 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було прийнято рішення № 607/13963/17 щодо примусового видворення з України громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_16 , 14.04.1986, рішення набрало законної сили, не оскаржувалось та фактично було виконано 26.12.2017. Враховуючи ч.3 п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посадовими особами УДМС у Тернопільській області 21.12.2017 прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 21.12.2022. Новоселицьким районним судом Чернівецької області встановлено, що дії ОСОБА_11 (попереднє ім?я ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 332-2 КК України, а саме незаконно перетнув державний кордон України за документами, що містять недостовірні відомості. Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 №720/426/21 затверджено угоду про визнання винуватості від 24.02.2021 по кримінальному провадженню № 000009 від 05.09.2019 укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Чернівецької обласної прокуратури Шелегон Б.Я, та обвинуваченим ОСОБА_11 за власною ініціативою з іншого боку та з участю захисника - адвоката Олар Ельвірою Михайлівною та визнано винним ОСОБА_11 (попереднє ім`я ОСОБА_20 ) у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України та призначено йому за ч. 1 ст. 332-2 КК України узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 19.06.2018 зареєстрував шлюб із ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис № 993, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 5 від 06.11.2023.

Відповідно до листа Посольства Азербайджанської Республіки в Україні № 4/KYV/223/23 від 05.09.2023, Посольство Азербайджанської Республіки в Україні підтверджує факт звернення громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу зміни установчих даних з ОСОБА_11 ( ОСОБА_23 ), паспортний документ НОМЕР_3 , на ОСОБА_24 ( ОСОБА_25 ), паспортний документ серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 21.04.2023 отримав паспорт громадянина Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон НОМЕР_1 , терміном дії до 20.04.2033.

07.05.2023 громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України через ПП «Старокозаче» за закордонним паспортним документом серії НОМЕР_1 , що вбачається із інформації інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «АРКАН».

Відповідно до листа Управління Служби безпеки України в Тернопільській області № 63/30-1622 від 17.08.2023, УСБУ в Тернопільській області для вжиття заходів реагування згідно з чинним законодавством України повідомила УДМС у Тернопільській області про те, що в межах виконання визначених чинних законодавством завдань із забезпечення державної безпеки, отримано інформацію щодо порушення іноземним громадянином встановленого порядку перебування на території України. Так, за наявними даними, громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їхав в Україну 07.05.2023 через ПП «Старокозаче» з використанням паспортного документа НОМЕР_1 . На даний час він перебуває на території нашої держави понад 90 днів протягом 180 денного терміну, порушуючи строки, визначені ч.2 ст.2 «Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб громадянства на території України», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 150 від 15.02.2012. Документи, які б давали законні підстави на продовження терміну перебування чи тимчасового проживання згідно зі статтею 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», вказана особа не оформляла.

11.10.2023 уповноваженою посадовою особою Тернопільського відділу № 1 Державної міграційної служби у Тернопільській області провідним спеціалістом Байдацьким М.Б. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МТР №001352 відносно громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 )

Згідно даного протоколу 11.10.2023 о 17 год. 10 хв. за адресою: вул. Коновальця, 6, м. Тернопіль виявлено громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування в Україні, а саме умисно не виконав рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду в Україну (змінив прізвище з ОСОБА_6 / ОСОБА_26 ), за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 203-1 КУпАП.

Вказаний протокол було складено в присутності позивача та примірник протоколу останньому вручено, що стверджується підписом позивача, проставленим у протоколі.

Постановою Тернопільського відділу № 1 Державної міграційної служби у Тернопільській області про накладення адміністративного стягнення ПН МТР №001351 від 11.10.2023, на громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 гривень.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що 11.10.2023 о 17 год. 10 хв. за адресою: вул. Коновальця, 6, м. Тернопіль виявлено громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування в Україні, а саме умисно не виконав рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду в Україну (змінив прізвище з ОСОБА_6 / ОСОБА_26 ), що є порушенням ч.3 ст.13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч.1,3 ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 203-1 КУпАП.

При розгляді справи встановлено обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. Обставини, що пом`якшують відповідальність: щире каяття особи. Обставини, що обтяжують відповідальність: вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення. Вказано, що постанова може бути оскаржена в 10-денний строк з дня винесення в порядку, визначеному статтями 288, 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова ПН МТР №001351 від 11.10.2023 була складена в присутності позивача та примірник постанови вручено останньому, що підтверджується підписом позивача, проставленим у постанові.

Даний штраф добровільно оплачено позивачем, що вбачається із квитанції №812825 від 24.10.2023.

11.10.2023 заступником начальника Тернопільського відділу № 1 УДМС у Тернопільській області Борис А. затверджено рішення №56 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_5 , яким позивача ОСОБА_4 зобов`язано покинути територію України до 04.11.2023.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначено Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон).

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави (ч.ч. 1,3 ст. 3 Закону)

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України.

Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 13 Закону, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну.

Згідно з ст. 23 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (в даному випадку відповідач) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, крім того чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона притягненню до адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Частина 2 ст. 33 КУпАП встановлює, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху і є тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до положень ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Таким чином, вирішуючи питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем слід було довести протиправність правопорушення (проступку), зокрема об`єктивну сторону інкримінованого йому правопорушення.

При цьому, доведеність вини позивача підлягає доказуванню шляхом збирання та перевірки доказів, передбачених ст. 251 КУпАП.

У відповідності до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справ

За змістом ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З останньої норми вбачається, що законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Крім того, у зв`язку з тим, що більшість доказів адміністративної справи, як правило, утворюється та зберігається у суб`єкта владних повноважень, ч. 4 ст. 70 КАС України, зобов`язує відповідача подати до суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Судом встановлено, що згідно оскаржуваної постанови позивачу ОСОБА_27 ( ОСОБА_2 )ставиться у вину те, що він порушив правила перебування в Україні, а саме умисно не виконав рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду в Україну (змінив прізвище з ОСОБА_6 / ОСОБА_26 ), що є порушенням ч.3 ст.13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ч.1,3 ст.3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», за що відповідальність передбачена за ч. 1 ст. 203-1 КУпАП.

Статтею 203-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за умисне невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну.

За змістом ч. 1 ст. 30 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках. Рішення про примусове видворення не приймається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня прийняття такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього.

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства визначено Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за № 1564/20302 (далі - Інструкція № 1564).

Відповідно до пункту 2.3 вказаної Інструкції № 1564, рішення про заборону в`їзду в Україну відповідно до частини другої статті 14 і частини першої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» приймається строком на п`ять років в тому числі стосовно іноземців щодо яких адміністративним судом прийнято рішення про примусове видворення з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на десять років приймається відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» стосовно іноземців, яких уповноваженою посадовою особою органу (підрозділу) охорони державного кордону притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 203-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за умисне невиконання рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону, рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну.

Так, судом з матеріалів справи встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2017 у справі № 607/13963/17, примусово видворено громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, у зв`язку із його перебуванням на території України понад дозволений термін, тобто більше 90 днів протягом 180 днів та не виконанням в установлений строк без поважних причин рішення Управління Державної міграційної служби України у Тернопільській області від 13.09.2017 про примусове повернення його з України

21.12.2017 посадовими особами УДМС у Тернопільській області у відповідності до ч.3 п. 1 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку із ухваленням щодо ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення про примусове видворення з України, прийнято рішення про заборону в`їзду в Україну громадянину Республіки Азербайджан ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на п`ять років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з тим, 27.07.2019 громадянин Азербайджанської Республіки ОСОБА_11 , який змінив ім`я з ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ) перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Мамалига», що на кордоні з Республікою Молдова за паспортом серія НОМЕР_3 .

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 у справі № 720/426/21, затверджено угоду про визнання винуватості від 24.04.2021 по кримінальному провадженню №000009 від 05.09.2019 укладену між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та Державної прикордонної служби Чернівецької обласної прокуратури Шелегон Б.Я. та обвинуваченим ОСОБА_11 за власною ініціативою з іншого боку та з участю захисника - адвоката Олар Ельвірою Михайлівною. Визнано винним ОСОБА_11 (попереднє ім`я ОСОБА_20 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України та призначено йому за ч. 1 ст. 332-2 КК України узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн.

Із змісту вказаного вироку вбачається, що суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_11 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 332-2 КК України, а саме у незаконному перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, у пункті пропуску через державний кордон України за документами, що містять недостовірні відомості.

Також, вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 у справі № 720/426/21 встановлено, що попереднє ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_20

25.11.2021 у відповідності до ч. 3 ст. 13 Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», у зв`язку із невиконанням ОСОБА_11 (попереднє ім`я ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення про заборону в`їзду в Україну від 21.12.2017, начальником УДМС у Тернопільській області Давибіда Я. затверджено рішення про заборону в`їзду на території України громадянину Азербайджанської Республіки (попереднє ім`я ОСОБА_20 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким заборонено в`їзд на території України громадянину Республіки Агавердієва ОСОБА_21 (попередне ім?я ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 10 років.

Разом з тим, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив установчі дані з ОСОБА_11 на ОСОБА_3 , 21.04.2023 отримав паспорт громадянина Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон НОМЕР_1 та 07.05.2023 прибув на територію України через ПП «Старокозаче».

На підставі вище викладеного судом встановлено та підтверджено матеріалами справи факт умисне невиконання позивачем ОСОБА_3 рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону його в`їзду в Україну на 10 років та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203-1 КУпАП.

Водночас, суд відхиляє доводи представника позивача щодо того, що у ОСОБА_3 не було умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 203-1 КУпАП, оскільки йому було не відомо про винесене відносно нього рішення про заборону в`їзду в Україну на 10 років від 25.11.2021, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності,з огляду на наступне.

Так, суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого 203-1 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на невиконання рішення уповноваженого державного органу про заборону в`їзду в Україну.

Відповідно до ст.10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Аналізуючи матеріали справи в сукупності суд вважає, що дії ОСОБА_1 щодо невиконання рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону його в`їзду в Україну на 10 років носили умисний характер, про що свідчить неодноразова зміна ним своїх ідентифікуючих даних, а саме прізвища та імені та подальший перетин кордону України.

Зокрема, згідно матеріалів справ, позивач рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.12.2017 у справі № 607/13963/17 був примусово витворений з України, під іменем ОСОБА_9 ( ОСОБА_15 ), у зв`язку із чим йому було заборонено в`їзд у Україну на 5 років рішенням УДМС у Тернопільській області від 21.12.2017.

Проте, в подальшому позивач змінив прізвище та ім`я з ОСОБА_9 на ОСОБА_11 та незважаючи на заборону йому в`їзд у Україну на 5 років перетнув державний кордон України через пункт пропуску «Мамалига», що на кордоні з Республікою Молдова 27.07.2019.

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 09.03.2021 у справі № 720/426/21 ОСОБА_11 (попереднє ім`я ОСОБА_20 ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332-2 КК України, тобто у незаконному перетинанні державного кордону України особою, якій заборонено в`їзд на територію України, у пункті пропуску через державний кордон України за документами, що містять недостовірні відомості, у зв`язку із цим, йому було заборонено в`їзд в Україну на 10 років рішенням УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021.

Однак, позивач повторно змінив прізвище та ім`я з ОСОБА_11 на ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ), отримав новий паспорт громадянина Азербайджанської Республіки для виїзду за кордон НОМЕР_1 та незважаючи на заборону йому в`їзд у Україну на 10 років 07.05.2023 прибув на територію України через ПП «Старокозаче».

Суд зауважує, що відповідно до ч. ст. 14 Закону, іноземці та особи без громадянства, яким не дозволяється в`їзд в Україну, при спробі в`їзду в Україну в пункті пропуску через державний кордон України не перетинають державний кордон України та в найкоротший строк повертаються в державу, з якої вони прибули, або в державу, яка видала паспортний документ.

Таким чином на переконання суду, вказане вище в сукупності свідчить про відсутність підстав вважати, що станом на 07.05.2023 позивачу ОСОБА_27 ( ОСОБА_2 ) не було відомо про існування щодо нього рішення про заборону в`їзду в Україну від 25.11.2021, натомість будучи обізнаним про неможливість перетину ним державного кордону України, позивач умисно змінив свої ідентифікуючі дані, а саме прізвище та ім`я, з метою невиконання рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборону в`їзду йому в Україну на 10 років.

Крім того, посилання представника позивача на незаконність рішення УДМС у Тернопільській області від 25.11.2021 про заборонену в`їзд позивачу ОСОБА_27 в Україну на 10 років суд до уваги не бере, оскільки законність та обґрунтованість не є предметом розгляду даної справи.

Водночас, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.11.2023 у справі 607/20786/23, відмовлено в позові ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасувати рішення Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 25.11.2023 про заборону в`їзду ОСОБА_11 в Україну строком на 10 років та визнання протиправним та скасувати рішення завідувача сектору організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення Тернопільського відділу №1 Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області ОСОБА_8 від 11.10.2023 щодо громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про примусове повернення до країни походження або до третьої країни.

Таким чином, позивачем не надано суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б спростували факти викладені в оскаржуваній постанові та факт наявності в його діях складу правопорушення передбаченого ст. 203-1 КУпАП.

Згідно з частиною першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що постанова Тернопільського відділу № 1 Державної міграційної служби у Тернопільській області про накладення адміністративного стягнення ПН МТР №001351 від 11.10.2023 є правомірною та підстави для її скасування відсутні, а накладення адміністративного стягнення в межах санкції ст. 203-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 5100 грн відповідає вимогами чинного законодавства.

Відповідно до вимог пункту 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_3 ( ОСОБА_2 ) не має, а постанова Тернопільського відділу № 1 Державної міграційної служби у Тернопільській області про накладення адміністративного стягнення ПН МТР №001351 від 11.10.2023 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 194, 211, 217, 288, 289, 373 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в інтересах якого діє адвокат Заплітна Ірина Анатоліївна до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про скасування про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 23.11.2023.

Позивач: ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Заплітна Ірина Анатоліївна, свідоцтво №000423, а/с 15 м. Тернопіль, 46005.

Відповідач: Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, , адреса місцезнаходження вул. Текстильна, 1Б, м. Тернопіль.

Головуючий суддяН. Р. Кунець