Справа № 420/12172/23
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12172/23
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні до стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання у Харківському юридичному інституті, роботи на посаді стажера Каховського районного народного суду Херсонської області та консультанта Каховського районного народного суду Херсонської області, та щодо відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням даного стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 по 30.06.1990, що становить 01 рік 11 місяців; роботу на посаді стажера судді Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 по 24.03.1992 (тривалість стажу 1 рік 07 місяців 24 дні); роботу на посаді консультанта Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992 по 31.01.1993 (тривалість стажу 10 місяців 07 днів);

- всього визначити загальний стаж на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання 34 роки 05 місяців 22 дні;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу в об`ємі повних 34 роки, у тому числі з урахуванням половини строку навчання у Харківському юридичному інституті - 01 рік 11 місяців, стажу роботи на посаді стажера судді Каховського районного народного суду Херсонської області - 1 рік 07 місяців 24 дні. стажу роботи на посаді консультанта Каховського районного народного суду Херсонської області - 10 місяців 07 днів у розмірі 78 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;

- перерахунок здійснити з 22.02.2023 року. Виплати здійснити з урахуванням вже виплачених сум.

- стягнути на користь позивача на поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк» за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Вищої ради правосуддя № 55/0/15-23 від 16 лютого 2023 року позивача під час здійснення правосуддя в Одеському апеляційному суді в порядку відрядження звільнено з посади судді Херсонського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку (наказ Одеського апеляційного суду № 25-ос від 20 лютого 2023 року). 22 лютого 2023 року до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем тимчасового перебування як внутрішньо переміщеної особи позивачем подано заяву про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Проте, рішенням № 42 від 10.03.2023 року при фактичному стажу роботи безпосередньо на посаді судді 30 років 19 днів зараховано лише частину такого стажу - 29 років 10 місяців 28 днів, у відповідності до якого вирахувано довічне грошове утримання у розмірі 68 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Крім того, при розрахунку стажу до нього не було включено половину строку навчання та робота на посаді стажера суду та консультанта суду. Неврахування вказаних періодів прямо впливає на визначення розміру довічного грошового утримання судді та порушує право позивача на її отримання у належному розмірі. Вважаючи вказані дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку стажу роботи на посаді судді. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 по 30.06.1990, що становить 01 рік 11 місяців; роботу на посаді стажера судді Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 по 24.03.1992року (тривалість стажу 1 рік 07 місяців 24 дні); роботу на посаді консультанта Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992 по 31.01.1993 (тривалість стажу 10 місяців 07 днів). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи зі стажу 34 років, у тому числі з урахуванням половини строку навчання у Харківському юридичному інституті - 01 рік 11 місяців, стажу роботи на посаді стажера судді Каховського районного народного суду Херсонської області - 1 рік 07 місяців 24 дні, стажу роботи на посаді консультанта Каховського районного народного суду Херсонської області - 10 місяців 07 днів у розмірі 78 відсотків від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням вже виплачених сум. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції у повному обсязі та постановити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що страховий стаж позивача на посаді судді складає 30 років. Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача відповідно до чинних норм законодавства складає 70 % суддівської винагороди. Враховуючи вищевикладене, на думку апелянта, відсутні законні підстави для здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 78%. Підстави для задоволення позовних вимог про зарахування періодів половини строку навчання у Харківському юридичному інституті 01 рік 11 місяців ( період навчання з 01.09.1986року по 30.06.1990рік), період роботи в якості стажера судді Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 року по 24.03.1992 року, тривалістю 1 рік 07 місяців 24 дні;роботу на посаді консультанта Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992по 31.01.1993, тривалість стажу 10 місяців 07 днів до стажу на посадах судді та в частині проведення перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 78 % місячної суддівської винагороди працюючого судді з 22.02.2023року відсутні. Крім того, Головне управління не погоджується з позовною вимогою щодо стягнення на користь позивача суми судових витрат.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вищої ради правосуддя № 55/0/15-23 від 16 лютого 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Херсонського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Одеського апеляційного суду №25-ос від 20.02.2023 року позивача відраховано зі штату суду з посади судді.

Згідно розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж ОСОБА_1 становить 34 роки 05 місяців 22 дня, безпосередньо на посаді судді 30 років 19 днів, з яких : навчання у Харківському юридичному інституті у період з 01.09.1986 по 30.06.1990 (тривалість стажу 1 рік 11 місяців);

- стажер Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 по 24.03.1992 (тривалість стажу 1 рік 07 місяців 24 дні);

- консультант Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992 по 31.01.1993 (тривалість стажу 10 місяців 07 днів);

- народний суддя Каховського районного народного суду, суддя місцевого Каховського районного суду Херсонської області, в тому числі суддя Каховського міськрайонного суду Херсонської області у період з 01.02.1993 по 06.01.2006 (тривалість стажу 12 років 11 місяців 06 днів);

- суддя апеляційного суду Херсонської області з 10.01,2006 року по 01.10.2018 (тривалість стажу 12 років 08 місяців 22 дня);

- суддя Херсонського апеляційного суду з 02.10.2018 по 21.08.2022 (тривалість стажу 03 роки 10 місяців 20 днів);

- суддя Одеського апеляційного суду з 22.08.2022 по 21.02.2023 року (тривалість стажу 05 місяців 27 днів).

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Як вбачається з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку до стажу судді, який дає право на відставку, зараховано половину строку навчання у Харківському юридичному інституті у період з 01.09.1986 по 30.06.1990 (тривалість стажу 1 рік 11 місяців). Відповідно до копії трудової книжки позивача, остання займала посаду стажера судді Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 по 24.03.1992 (тривалість стажу 1 рік 07 місяців 24 дні) та консультанта Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992 по 31.01.1993 (тривалість стажу 10 місяців 07 днів).

Однак, зазначені періоди при розрахунку довічного грошового утримання судді не зараховані до стажу роботи на посаді судді.

Позивач звернулася до відповідача із заявою від 22.03.2023 року про перерахунок як стажу судді, так і щомісячного довічного утримання, в якій просила зокрема, обґрунтувати підстави не зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці наведених вище періодів.

Відповідач листом від 26.04.2023 № 9747-9110/Ч-02/8-1500/23 відмовив позивачу у здійсненні перерахунку, оскільки розрахунок стажу відповідає вимогам чинного законодавства.

Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку стажу роботи на посаді судді є протиправними. Позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, з якого обчислюється довічне грошове утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01.09.1986 по 30.06.1990, що становить 01 рік 11 місяців; роботу на посаді стажера судді Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 по 24.03.1992року (тривалість стажу 1 рік 07 місяців 24 дні); роботу на посаді консультанта Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992 по 31.01.1993 (тривалість стажу 10 місяців 07 днів).

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до вимог ч.3 ст.142 Закону України №1402 VIII має обраховуватися і складати 78 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Також у статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням (пункт 4 частини п`ятої).

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України від 02.06.2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).

Згідно із пунктом 2 розділу ХІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII визнано таким, що втратив чинність з дня набрання чинності цим Законом, Закон України від 07.07.2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», крім положень, зазначених у пунктах 7, 23, 25, 36 цього розділу.

Відповідно до ч.2 ст. 142 Закону № 1402-VIII суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

При цьому будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Вказані норми кореспондують зі статтею 22 Конституції України, відповідно до якої при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч.1 ст.137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Абзацом 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно абзацу 2 ч. 4 статті 43 Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІІ від 15.12.1992 до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Указом Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Таким чином, вказаними вище положеннями передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, календарний період проходження строкової військової служби, час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, а також час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді зараховано виключно періоди роботи суддею.

Разом з тим, відповідно до наданих доказів в справі позивач у період з 01.09.1986 року по 30.06.1990 року навчалася у Харківському юридичному інституті на денній формі навчання. У довідці про стаж, виданої для пред`явлення до пенсійного органу для призначення довічного утримання судді у відставці зазнаено про врахування стажу роботи на посаді судді половини строку навчання у Харківському юридичному інституті.

Оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше 10 років, то до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, враховується період половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

Вказані висновки узгоджються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 20.04.2021 року у справі №344/5707/19, від 14.05.2021 року у справі №592/3354/17.

Згідно абзацу 2 пункту 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, з наведеного вбачається, що законодавством, яке діяло на момент призначення (обрання) позивача суддею та в період роботи позивача на посаді судді, передбачалось право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу а саме на денному відділенні юридичного факультету.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції, що відмова відповідача у зарахуванні позивачу до стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання, половини строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті (1 рік 11 місяців), не відповідає вимогам чинного законодавства, яке регулює питання визначення стажу роботи судді, який дає право на одержання довічного грошового утримання судді, а тому є протиправною.

Щодо зарахування періоду роботи позивача стажером судді Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 по 24.03.1992 (тривалість стажу 1 рік 07 місяців 24 дні) та консультантом Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992 по 31.01.1993 (тривалість стажу 10 місяців 07 днів) до стажу роботи, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, колегія суддів зазначає наступне.

За правилами ч. 1 ст. 116 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до ст. 137 цього Закону, має право подати у відставку.

Відповідно до ст. 137 Закону №1402-VIII у первісній редакції 2016 року до стажу роботи на посаді судді зараховувалась лише робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосудця, Вищої ради юстиції. Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Однак, Законом України від 12.07.2018 №2509-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», ст. 137 Закону №1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Отже, з дати набрання чинності Законом №2509-VІІІ, тобто з 05.08.2018 року, законодавець встановив нові правила обчислення стажу роботи на посаді судді, згідно з якими до суддівського стажу також зараховується період роботи у сфері права, вимога щодо якого була необхідною для призначення (обрання) особи на посаду судді вперше в силу вимог закону, який діяв на момент такого призначення (обрання).

Системний аналіз наведених норм доводить, що положення ст. 137 та абз. 4 п. 34 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачають, що з моменту набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддям додатково до стажу роботи на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30.05.2019 року у справі №9901/805/18 зазначено, що внесені до ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зміни дозволяють зараховувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення особи на посаду судді.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 Закону СРСР «Про статус суддів в СРСР» від 04.08.1989 року №328-1 (чинний на момент призначення позивача суддею вперше), народним суддею міг бути обраний громадянин СРСР, який досяг на день виборів 25 років, мав вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років і склав кваліфікаційний іспит.

Таким чином, на момент призначення позивача суддею для зайняття такої посади поряд з іншим необхідним була наявність стажу роботи в галузі права не менш як два роки.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.08.1990 року призначена на посаду стажера Каховського районного народного суду, з 25.03.1992 року переведена на посаду консультанта цього суду, в подальшому саме з цієї посади обрана на посаду судді.

При призначенні пенсії позивачу враховано лише стаж роботи на посаді судді та не зараховано до стажу роботи стажером судді Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 по 24.03.1992 (тривалість стажу 1 рік 07 місяців 24 дні) та консультантом Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992 по 31.01.1993 (тривалість стажу 10 місяців 07 днів).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача безпідставно не зарахував вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді.

При визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу 4 пункту 24 Прикінцевих і перехідних положень Закону №1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Позивач був призначений (обраний) на посаду до набрання чинності Законом № 1402-VIIІ, а тому норми Закону № 1402-VIIІ, щодо порядку обчислення стажу роботи на посаді судді до позивача застосовуватись не можуть.

Не зарахування певних періодів до стажу роботи на посаді судді позивача у випадку спірних правовідносин свідчить про протиправність дій органу Пенсійного фонду в частині невиконання покладених на нього обов`язків щодо правомірного та обґрунтованого визначення стажу роботи на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно, враховуючи вказане, вірним є висновок суду першої інстанції, що до розрахунку стажу роботи судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача, необхідно зарахувати роботу стажером судді Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 01.08.1990 по 24.03.1992 (тривалість стажу 1 рік 07 місяців 24 дні) та консультантом Каховського районного народного суду Херсонської області у період з 25.03.1992 по 31.01.1993 (тривалість стажу 10 місяців 07 днів), у зв`язку з чим дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування позивачу до стажу роботи судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання вказаних періодів стажу роботи (професійної діяльності) у сфері права є протиправними, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунку стажу судді ОСОБА_1 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці, наданим Одеським апеляційним судом, загальний стаж судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового судді у відставці, становить 34 роки 05 місяців 22 дня.

Отже, з урахуванням викладеного, позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці має зараховуватися повних 34 роки.

Виходячи з цього стажу роботи щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до вимог ч.3 ст.142 Закону України №1402 VIII має обраховуватися і складати 78 % від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про необхідність здійснення перерахунку та виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці, виходячи з розміру 78% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Що стосується незгоди апелянта з позовною вимогою щодо стягнення на користь позивача суми судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням висновку суду першої інстанції про задоволення позову, з яким погодилась колегія суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик