Справа № 420/9038/23
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/9038/23

Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

Місце та час укладення судового рішення»--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 28.06.2023р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, -

ВСТАНОВИВ:

25.04.2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 щодо поновлення його на посаді прокурора Одеської області за період з 22.07.2021р. по 04.04.2023р. у розмірі 791626,85грн.

Позов обґрунтований позивачем тим, що на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 Генеральним прокурором видано наказ №257к від 22.06.2021 р. про поновлення позивача на посаді прокурора Одеської області з 29.07.2020р. без реального допуску до виконання роботи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.06.2023р. позов задоволений з підстав того, що відповідачем не виконано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 про поновлення позивача на посаді прокурора Одеської області.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що Одеська обласна прокуратура, попри перейменування без зміни ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань пройшла процес реорганізації і не є для ОСОБА_1 попереднім місцем роботи, а його повноваження як будь-якого керівника регіональної прокуратури після початку роботи обласної прокуратури фактично анульовано законодавчо. Оскільки Одеська обласна прокуратура не є для позивача попереднім місцем роботи, а остання не є його роботодавцем, тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді прокурора Одеської області.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 визнано протиправним та скасовано рішення Одинадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 20.07.2020р. про неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 ; визнано протиправними та скасовано наказ Офісу Генерального прокурора від 27.07.2020р. №192к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру»; поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29.07.2020р. /ас.14-27/

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2021р. у справі №420/8539/21 з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021р., залишеними без змін постановою Верховного Суду від 23.03.2023р., стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2020р. по 28.04.2021р. у сумі 436202,55грн. з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 за період з 29.04.2021р. по 21.07.2021р. у сумі 126937,25грн. /а.с.28-63/

При цьому, наказом Генерального прокурора від 22.06.2021р., на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29.07.2020р. /а.с.64/

Наказом Генерального прокурора від 22.06.2021р. №88вк надано прокурору Одеської області Вихору М.А. відпустку з 07.09.2021р. по 06.10.2021р. /а.с.128/

Наказом Генерального прокурора від 22.06.2021р. №112вк надано прокурору Одеської області Вихору М.А. відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з карантином тривалістю 47 календарних днів з 15.11.2021р. по 31.12.2021р. /а.с.129/

Наказом Генерального прокурора від 04.01.2022р. №1вк надано прокурору Одеської області ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з карантином тривалістю 86 календарних днів з 05.01.2022р. по 31.03.2022р. /а.с.133/

Наказом Генерального прокурора від 15.07.2022р. №21вк надано прокурору Одеської області ОСОБА_1 відпустку з 23.07.2022р. по 29.07.2022р. /а.с.132/

Рішенням Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02.03.2023р. №1 визначено неуспішне проходження атестації прокурором Одеської області ОСОБА_1 /а.с.136-140/

Наказом Генерального прокурора від 04.04.2023р. №97к звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора Одеської області та органів прокуратури на підставі рішення Шістнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 02.03.2023р. №1 (пп.2 п.19 розділу 2 «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») з 04.04.2023р. /а.с.141/

Вважаючи протиправною затримку виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 за період з 22.07.2021р. по 04.04.2023р., позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення його на посаді прокурора Одеської області.

Перевіривши матеріали справи судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Приписами ст.236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Частиною 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (надалі Постанова №100) затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, згідно з пунктом 5 якого нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання роботодавцем про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх обов`язків.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

При цьому, КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом ст.65 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 17.06.2020р. у справі №521/1892/18, від 20.10.2022р. у справі №160/12318/21.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2021р. у справі №420/8539/21 з урахуванням постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.11.2021р., залишеними без змін постановою Верховного Суду від 23.03.2023р., стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.07.2020р. по 28.04.2021р. у сумі 436202,55грн. з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів; стягнуто з прокуратури Одеської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 за період з 29.04.2021р. по 21.07.2021р. у сумі 126937,25 грн. /а.с.28-63/

Отже, існування зазначеного судового рішення породжує у відповідача обов`язок його виконання щодо поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді, який має бути здійснений, шляхом видання відповідачем відповідного наказу.

При цьому, наказом Генерального прокурора від 22.06.2021р., на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області з 29.07.2020р. /а.с.64/

Тобто, 22.06.2021р. відповідачем у справі №420/8539/21 виконано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20, а саме поновлено позивача на посаді прокурора Одеської області.

Наказом Генерального прокурора від 22.06.2021р. №88вк надано прокурору Одеської області Вихору М.А. відпустку з 07.09.2021р. по 06.10.2021р. /а.с.128/

Наказом Генерального прокурора від 22.06.2021р. №112вк надано прокурору Одеської області Вихору М.А. відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з карантином тривалістю 47 календарних днів з 15.11.2021р. по 31.12.2021р. /а.с.129/

Наказом Генерального прокурора від 04.01.2022р. №1вк надано прокурору Одеської області Вихору М.А. відпустку без збереження заробітної плати у зв`язку з карантином тривалістю 86 календарних днів з 05.01.2022р. по 31.03.2022р. /а.с.133/

Наказом Генерального прокурора від 15.07.2022р. №21вк надано прокурору Одеської області Вихору М.А. відпустку з 23.07.2022р. по 29.07.2022р. /а.с.132/

Тобто, в подальшому Генеральним прокурором приймалися накази щодо роботи ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області.

Водночас, предметом даного позову є стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 за період з 22.07.2021р. по 04.04.2023р. у розмірі 791626,85грн.

У цьому контексті колегія суддів зазначає, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У постанові від 21.02.2023р. у справі № 380/10648/21 Верховний Суд вказав, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України, суду необхідно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Колегією суддів встановлено, що позивач просить стягнути з Одеської обласної прокуратури середній заробіток за час затримки виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20 за період з 22.07.2021р. по 04.04.2023р., тобто, після дати її фактичного виконання, - видання наказу Генеральним прокурором від 22.06.2021р., на підставі постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021р. у справі №420/6806/20, про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Одеської області.

Разом з тим, оскільки, відсутній факт затримки виконання судового рішення у справі №420/6806/20 за період з 22.07.2021р. по 04.04.2023р., тому відсутні правові підстави для стягнення з Одеської обласної прокуратури середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у порядку ст.236 КЗпП України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частинами 1 та 2 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, частиною 2 ст.233 КЗпП України, у редакції до 19.07.2022р., було визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Враховуючи імперативні вимоги КАС України щодо розгляду судом апеляційної інстанції виключно позовних вимог, що були заявлені в суді першої інстанції, а також вищезазначені висновки апеляційного суду щодо необґрунтованості таких позовних вимог, колегія суддів приходить висновку про відмову у задоволенні позову.

З огляду на викладене, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права, тому в порядку ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року скасувати.

Ухвалити у справі постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.В. Єщенко О.В. Яковлєв