Справа № 340/5474/22
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2023 року м.Дніпросправа № 340/5474/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі № 340/5474/22 (суддя Кравчук О.В., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Управління Держпраці у Кіровоградській області (правонаступником є Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови №1782/11/11/РРО//ТД-ФС від 09.11.2022 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року адміністративний позов позивача було задоволено, суд визнав протиправною та скасував оскаржену позивачем постанову відповідача.

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неналежну оцінку судом доказів, порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги відповідач зазначає, що до Управління Держпраці від Головного управління ДПС у Кіровоградській області надійшов акт фактичної перевірки №1782/11/11/РРО/ НОМЕР_1 від 23.09.2022 року, проведеної щодо ФОП ОСОБА_1 . За результатами перевірки установлено, що ФОП ОСОБА_1 під час оформлення трудових відносин з громадянкою ОСОБА_2 допустила порушення вимог статті 21 КЗпП України, а саме оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу. Відповідач повідомив позивачку про одержання акту фактичної перевірки, розгляд справи про накладення штрафу проведено 09.11.2022 року, тоді ж прийнято спірну постанову про накладення на позивачку штрафу на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України у розмірі 65 000 грн.. Вважає свої дії правомірними, а оскаржену позивачем постанову законною. Наполягає, що Порядок №509 у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, не визначав обов`язку для відповідача у завчасному повідомленні позивача про розгляд справи.

Позивач своїм правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористалась.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 з 14.08.2020 року зареєстрована як фізична особа-підприємець та перебуває на загальній системі оподаткування. Основним видом її економічної діяльності є роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Позивачка провадить господарську діяльність у кафетерії № НОМЕР_2 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

У вересні 2022 посадові особи Головного управління ДПС у Кіровоградській області провели фактичну перевірку цієї господарської одиниці, що належить ФОП ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт №1782/11/11/РРО/ НОМЕР_1 від 23.09.2022 року, у якому вказано, що у кафетерії розрахункові операції здійснює громадянка ОСОБА_2 , з якою ФОП ОСОБА_1 уклала трудовий договір від 25.09.2020 року, де зазначено час виконання робіт - 1 година на зміну. При цьому, згідно з поясненнями продавця від 23.09.2022 року продаж товарів здійснюється з 8:30 год. по 16:00 год., вихідний день - неділя. Відповідно до чеків РРО режим роботи кафетерія №7 є щоденним з 08:00 год до 16:00 год, тобто працівник відпрацьовує більше 40 годин на тиждень, а отже - більше однієї години на день (як зазначено у трудовому договорі). Також, ФОП ОСОБА_1 згідно відомостей про нарахування заробітної плати за II квартал 2022 рік (поданих до органів ДПС України) нараховувалась заробітна плата ОСОБА_2 у сумі 0,8 тис грн, яка нижче мінімальної заробітної плати по Україні, що підтверджується записом у книзі нарахування заробітної плати та платіжних відомостей.

За висновками акту перевірки встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 статей 21, 102-1 КЗпП України, частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці".

ГУ ДПС у Кіровоградській області 26.09.2022 року надіслало цей акт перевірки ФОП ОСОБА_1 , а 30.09.2022 року направило його копію до Управління Держпраці.

Управління Держпраці отримало акт фактичної перевірки 03.10.2022 року, про що повідомило позивачку листом від 04.10.2022 року.

Начальник управління Держпраці у Кіровоградській області, розглянувши справу, склав постанову №1782/11/11/РРО//ТД-ФС від 09.11.2022 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, якою за порушення вимог статті 21 КЗпП України відносно працівника ОСОБА_2 на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, що склало 65 000 грн. (6500 грн. х 10).

Вважаючи постанову протиправною, позивач звернулась до суду з позовом про її скасування.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що оскаржена постанова відповідача не відповідає критеріям правомірності та законності, а тому підлягає скасуванню. Відповідач не забезпечив позивачці право надати докази та пояснення по суті обставин, встановлених під час фактичної перевірки, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.

Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 року №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці, згідно з яким Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Згідно з пунктом 7 цього Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Порушення законодавства про працю, за які до юридичних і фізичних осіб - підприємців, що використовують найману працю, застосовуються штрафи, визначені у частині 2 статті 265 КЗпП України.

Так, абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України передбачено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Відповідно до частин 3 - 8 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Заходи щодо притягнення до відповідальності за вчинення порушення, передбаченого абзацами другим, третім, сьомим, восьмим, дев`ятим, одинадцятим частини другої цієї статті, застосовуються одночасно із винесенням припису незалежно від факту усунення виявлених при проведенні перевірки порушень.

Штрафи, зазначені в абзаці другому частини другої цієї статті, можуть бути накладені центральним органом виконавчої влади, зазначеним у частині четвертій цієї статті, без здійснення заходу державного нагляду (контролю) на підставі рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, в установі, організації.

Пунктом 2 глави XIX "Прикінцеві положення" КзпП України передбачено, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

У період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року №509 затверджено Порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (надалі - Порядок №509).

Порядок №509 (у редакції Змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю") містив зокрема такі норми:

1. Цей Порядок визначає механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи).

2. Штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі: …акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

3. Справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

4. Під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.

У разі відсутності підстав для складення постанови про накладення штрафу уповноважена посадова особа письмово повідомляє про це суб`єкту господарювання чи роботодавцю у строки, визначені абзацом першим пункту 3 цього Порядку.

9. Штраф сплачується протягом одного місяця з дня прийняття постанови про його накладення, про що суб`єкт господарювання або роботодавець повідомляють уповноваженій посадовій особі, яка склала постанову про накладення штрафу.

10. Постанова про накладення штрафу може бути оскаржена у судовому порядку.

Суд встановив, що спірна постанова про накладення штрафу прийнята на підставі акту фактичної перевірки №1782/11/11/РРО/ від 23.09.2022 року, складеного посадовими особами Головного ДПС у Кіровоградській області, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а саме статей 21, 102-1 КЗпП України, частини 2 статті 30 Закону України "Про оплату праці".

У постанові №1782/11/11/РРО//ТД-ФС від 09.11.2022 року про накладення штрафу вказано, що ФОП ОСОБА_1 вчинила порушення вимог, передбачених статтею 21 КЗпП України, а саме - оформлення працівниці ОСОБА_2 на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до статті 21-1 КЗпП України трудовий договір з нефіксованим робочим часом - це особливий вид трудового договору, умовами якого не встановлено конкретний час виконання роботи, обов`язок працівника виконувати яку виникає виключно у разі надання роботодавцем передбаченої цим трудовим договором роботи без гарантування того, що така робота буде надаватися постійно, але з дотриманням умов оплати праці, передбачених цією статтею.

Роботодавець самостійно визначає необхідність та час залучення працівника до роботи, обсяг роботи та в передбачений трудовим договором строк погоджує з працівником режим роботи та тривалість робочого часу, необхідного для виконання відповідної роботи. При цьому повинні дотримуватися вимоги законодавства щодо тривалості робочого часу та часу відпочинку.

Норма тривалості робочого часу установлено статтею 50 КЗпП України, якою передбачено, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення" неповна зайнятість - зайнятість працівника на умовах робочого часу, що менший від норми часу, передбаченої законодавством, і може встановлюватися за договором між працівником і роботодавцем з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Статтею 56 КЗпП України регламентовано неповний робочий час та передбачено, що за угодою між працівником і роботодавцем може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку. Робота на умовах неповного робочого часу не тягне за собою будь-яких обмежень обсягу трудових прав працівників.

Згідно зі статтею 102-1 КЗпП України сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця - фізичної особи. Працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Статтею 46 Господарського кодексу України передбачено, що підприємці мають право укладати з громадянами договори щодо використання їх праці. При укладенні трудового договору (контракту, угоди) підприємець зобов`язаний забезпечити належні і безпечні умови праці, оплату праці не нижчу від визначеної законом та її своєчасне одержання працівниками, а також інші соціальні гарантії, включаючи соціальне й медичне страхування та соціальне забезпечення відповідно до законодавства України.

Відповідно до частини 3 статті 128 Господарського кодексу України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність: безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється; із залученням або без залучення найманої праці; самостійно або спільно з іншими особами.

Визначальним для вирішення спірних правовідносин у цій справі є встановлення факту оформлення ФОП ОСОБА_1 працівниці ОСОБА_2 на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом та фактичне виконання працівницею роботи протягом усього робочого часу, встановленого на підприємстві, в установі, організації.

Позивач не заперечує того, що оформила продавця ОСОБА_2 на неповний робочий день, уклавши з нею трудовий договір від 25.09.2020 року, де передбачено зменшення тривалості робочого дня до 1 години на зміну. У кафетерії №7 разом з нею здійснює господарську діяльність інший підприємець - ФОП ОСОБА_3 , з яким позивач уклала договір про спільну діяльність від 01.01.2022 року. ОСОБА_2 за основним місцем роботи працює на посаді продавця у ФОП ОСОБА_3 на підставі трудового договору від 21.08.2018 року протягом 7 годин на зміну, а у ФОП ОСОБА_1 вона працює за сумісництвом на підставі трудового договору від 25.09.2020 року протягом 1 години за зміну. Оплата праці ОСОБА_2 провадиться пропорційно відпрацьованому часу і підтверджується платіжними відомостями про нарахування заробітної плати та додатками до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску.

Документи, на які посилається позивач, відповідач під час розгляду справи про накладення штрафу не досліджував, обставини роботи ОСОБА_2 на умовах неповного робочого часу, за трудовим договором з нефіксованим робочим часом та за сумісництвом не перевіряв. Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю відповідач позивачці не вносив. Відповідач застосував до позивачки штраф, передбачений статтею 265 КЗпП України, використавши при складанні спірної постанови лише акт фактичної перевірки та долучені до нього трудовий договір від 25.09.2020 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та працівником ОСОБА_2 , та пояснення ОСОБА_2 , з яких не можливо встановити чи перевірити обставини, виявлені під час перевірки.

Документи, долучені контролюючим органом до акту фактичної перевірки, не підтверджують достовірно той факт, що ОСОБА_2 , яку позивачка оформила продавцем на неповний робочий день, особисто виконувала роботи у ФОП ОСОБА_1 протягом усього робочого дня, встановленого в господарській одиниці, що становить склад правопорушення, передбаченого абзацом 2 частини 2 статті 265 КзпП України.

Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 року у справі №420/3197/19, від 21.08.2020 року у справі №822/1037/18, від 25.02.2022 року у справі №420/7851/19 вказав, що відомості, викладені в акті перевірки податкового органу, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці. Це свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.

Між тим, спірна постанова про накладення штрафу прийнята без участі позивачки, яка не була повідомлена про час та місце розгляду справи, а також їй не було надано можливість подати свої зауваження чи докази на спростування виявлених порушень законодавства про працю, відповідно такі обставини уповноваженою посадовою особи Держпраці не перевірялися.

Порядок №509 (у редакції Змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю") не визначав обов`язку для відповідача у завчасному повідомленні суб`єкта господарювання про розгляд справи про притягнення його до відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 265 КЗпП України.

В той же час, Верховний Суд вже вирішував правове питання, чи означає скасування обов`язку уповноваженої посадової особи Держпраці повідомляти суб`єкту господарювання про розгляд його справи про накладення штрафу також і скасування права останнього на участь у процесі прийняття рішення про притягнення його до відповідальності.

Верховний Суд у постановах від 16.09.2021 року у справі №420/9061/20, від 04.05.2022 року у справі №300/3288/20 вказав, що особі, до якої застосовуються такі суттєві розміри штрафу в якості відповідальності за порушення законодавства про працю, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, правовий захист тощо.

Відсутність аналізу суб`єктом владних повноважень всіх обставин у сукупності та прийняття рішення без врахування позиції особи, яка притягується до відповідальності і якій не було належним чином надано право бути заслуханою державним органом влади, свідчить про недотримання відповідачем критерію обґрунтованості рішення, передбаченого п.3 ч.2 ст.2 КАС України.

Виключення пунктів 6, 7 Порядку №509 з вимогами про необхідність повідомлення суб`єкта господарювання про дату, час та місце розгляду справи про накладення штрафу не може нівелювати право особи на участь у процесі прийняття рішення про притягнення її до відповідальності.

Також суд зазначає, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі №640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 року, було визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку №509, в тому числі щодо порядку розгляду справи про накладення штрафу.

Відповідно до частини 2 статті 255, частини 2 статті 265 КАС України ці судові рішення набрали законної сили 14.09.2021 року і відтоді постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" втратила чинність.

Відповідач у цій справі наклав на позивачку штраф у розмірі 65 000 грн., який є суттєвим для фізичної особи-підприємця. При цьому, відповідач не забезпечив позивачці право надати докази та пояснення по суті обставин, встановлених під час фактичної перевірки, що призвело до прийняття необґрунтованої постанови.

Колегія суддів за встановлених обставин погоджується з висновками суду першої інстанції, що спірна постанова про накладення штрафу №1782/11/11/РРО//ТД-ФС від 09.11.2022 року не відповідає критеріям правомірності та законності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, а тому підлягала скасуванню.

Доводи, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року у справі №340/5474/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак