Справа № 520/11433/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 р. Справа № 520/11433/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Сліденко А.В., м. Харків, повний текст складено 18.07.23 по справі № 520/11433/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

про скасування рішення суб"єкта владних повноважень, спонукання до призначення пенсії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі по тексту ГУ ПФУ в Кіровоградській області, пенсійний орган, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного Управління Пенсійного Фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії від 19.04.2023 № 89;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом № 213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 № 2-р/2020.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 19.04.2023 № 89, яким йому відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недостатністю страхового стажу, оскільки відповідач, приймаючи спірне рішення, неправомірно застосував положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі по тексту Закон № 1058-IV) замість загального Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі по тексту Закон № 1788-XII), що призвело до підвищення необхідного страхового стажу до 30 років.

Наголосив на неврахуванні пенсійним органом висновків Конституційного Суду, викладених у рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), яким визнано неконституційними зміни до Закону № 1788-XII в частині підвищення необхідного страхового стажу для призначення пільгової пенсії із 25 років до 30 років, внаслідок чого залишено поза увагою, що на час звернення із заявою про призначення пенсії (11.04.2023) страховий стаж позивача склав 26 років 08 місяців 03 дні, що надає підстави призначити пенсію ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах.

Окремо зауважив, що відповідачем при винесенні спірного рішення від 19.04.2023 №89 неправомірно не зараховано до пільгового стажу періоди роботи позивача водієм міського електротранспорту з 01.10.1990 по 10.05.1994, з 03.01.1994 по 11.10.1994, з 23.11.1994 по 12.06.1996, з 22.06.1998 по 09.06.1999, що підтверджується архівною довідкою від 09.02.2023 № Г-2. Крім того, позивачем на підтвердження вказаних періодів роботи додатково було надано до пенсійного органу трудову книжку, довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 09.03.2023 № 117 та рішення ГУ ПФУ в Харківській області про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 27.04.2023 № 48/5-23.

За викладених обставин, стверджував про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якого він був позбавлений внаслідок незаконного неврахування відповідачем всіх наданих документів, а також положень пункту «з» статті 13 Закону № 1788-XII.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 у справі № 520/11433/23 клопотання відповідача про залучення у якості відповідача ГУ ПФУ в Харківській області залишено без задоволення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі № 520/11433/23 позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.04.2023 № 89.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за зверненням від 11.04.2023 пенсію за віком у порядку п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VII з урахуванням висновків суду по даній справі.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі № 520/11433/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що за наслідками розгляду ГУ ПФУ в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності згідно з вимогами постанови Правління ПФУ від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі по тексту Постанова № 25-1) поданої до ГУ ПФУ в Харківській області заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV, відповідачем правомірно прийнято рішення від 19.04.2023 № 89 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу 30 років, адже зі змісту наданих позивачем до заяви документів, його страховий стаж складає 26 років 08 місяців 03 дні. Так, з огляду на відсутність підтвердження спірного періоду роботи (внаслідок ліквідації підприємства) висновком комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, створеною при головному управлінні, в порядку, визначеному постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, до пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи згідно архівної довідки від 09.02.2023 № Г-2. Стверджував, що підтвердити спірний період роботи на підставі трудової книжки ОСОБА_1 неможливо, оскільки в ній не зазначено зайнятість пільговою роботою повний робочий день, періоди роботи, що підлягають зарахуванню до пільгового стажу, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків, куди включається цей період, а також результати атестації робочих місць.

Зауважив, що позивач звертався до відповідної комісії із заявою про підтвердження періодів роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, однак рішення за результатами її розгляду № 48/5-23 було прийнято лише 27.04.2023, тобто вже після винесення ГУ ПФУ в Кіровоградській області рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому у відповідача були відсутні підстави для зарахування спірних періодів роботи позивача до його пільгового стажу, на момент його звернення із заявою про призначення пенсії.

З огляду на викладене, на переконання апелянта, рішення № 89 від 19.04.2023 прийнято ГУ ПФУ в Кіровоградській області на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачу, на момент звернення із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах виповнилось 55 років.

Копією трудової книжки серії НОМЕР_2 підтверджено, що ОСОБА_1 у період 01.10.1990 - 10.05.1993, 03.01.1994 - 11.10.1994, 23.11.1994 - 12.06.1996, 22.06.1998 - 09.06.1999, 06.03.2013 - 23.02.2022, 02.06.2022 - 08.03.2023 виконував роботу водія тролейбуса; такі записи є чіткими, послідовними, хронологічного перебігу подій не порушують, виправлень не містять.

11.04.2023 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах, як водій міського пасажирського транспорту, яка була розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Кіровоградській області та за результатом розгляду якої було прийнято рішення від 19.04.2023 № 89 про відмову у призначенні пенсії.

Підставою для прийняття вказаного рішення про відмову слугувало неприйняття до обрахунку стажу відомостей згідно з довідкою КП "Міський архів" виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.02.2023 № Г-2.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області в особі Комісії від 27.04.2023 № 48/5-23 періоди роботи позивача водієм тролейбуса, як водія пасажирського міського транспорту з 01.10.1990 по 10.05.1993, з 03.01.1994 по 11.10.1994, з 23.11.1994 по 12.06.1996, з 22.06.1998 по 09.06.1999 було підтверджено.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії від 19.04.2023 № 89, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 19.04.2023 № 89, оскільки у відповідача не було правових підстав для неврахування у спірних правовідносинах даних, що містяться в трудовій книжці позивача. За висновком суду, ОСОБА_1 , подаючи довідки від КП «Міський архів» виконавчого комітету Харківської міської ради від 09.02.2023 № Г-2 та рішення ГУ ПФУ в Харківській області в особі Комісії від 27.04.2023 № 48/5-23 лише додатково підтвердив наявність у нього спеціального стажу, а відтак твердження пенсійного органу щодо необхідності підтвердження такого стажу роботи саме рішенням комісії свідчить про надмірний формалізм ГУ ПФУ в Кіровоградській області під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Врахувавши, що спірне рішення за принципом екстериторіальності було прийнято ГУ ПФУ в Кіровоградській області, суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі п. "з" ч. 1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням висновків суду по даній справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Виходячи зі змісту преамбули Закону № 1788-XII, цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно зі статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом "з" статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон № 213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Статтею 13 Закону № 1788-XII у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок відносно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, за змістом вищенаведеної норми пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі за умови наявності необхідного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах протягом визначеного Законом № 1788-XII часу, та досягнення нижчого пенсійного віку.

У постанові від 18 лютого 2020 року у справі № 1840/3344/18 Верховний Суд зазначив, що "пенсія за віком" - це свого роду "державний депозит" (примусовий та індивідуальний) кожної особи, який залежить від праці такої особи, та підлягає безумовному поверненню з боку держави у встановленому розмірі протягом всього життя пенсіонера після досягнення певного віку.

Колегія суддів вважає, що вищенаведений правовий висновок необхідно розповсюдити також і на "пенсії за віком на пільгових умовах".

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "з" статті 13 Закону № 1788-ХІІ стаж для набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 25 років до 30 років.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII (далі - Закон № 2148-VIII), що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 8 частини другої статті 114 такого змісту:

"На пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі N 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення N 1-р/2020).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців».

Таким чином, рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення N 1-р/2020). Одночасно Суд встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах водіям міського пасажирського транспорту після досягнення 55 років за наявності стажу роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, в частині необхідного стажу для набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий стаж у 25 років, тоді як другий - у 30 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, колегія суддів дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України").

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Такий висновок суду апеляційної інстанції, відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20 за результатами перегляду рішення Верховного Суду у зразковій справі від 21.04.2021.

Отже, умовами, за яких чоловіки набувають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону № 1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ № 1-р/2020), а саме п. "з" статті 13, є: 1) досягнення 55 років; 2) наявність стажу роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Разом з цим, відповідачем при прийнятті спірного рішення неправомірно застосовано положення ч. 8 ст. 114 Закону № 1058-ІV, зміст якої аналогічний положенням п. "з" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була визнана неконституційною, внаслідок чого зроблено помилковий висновок про недостатність у позивача 30 років страхового стажу для призначення пенсії.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.10.1990 по 10.05.1993, з 03.01.1994 по 11.10.1994, з 23.11.1994 по 12.06.1996, з 22.06.1998 по 09.06.1999, з 07.03.2013 по дату звернення із заявою про призначення пенсії працював водієм міського електротранспорту, що підтверджується відомостями з копії трудової книжки НОМЕР_2 , довідкою № 117 від 08.03.2023 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах та архівною довідкою від 09.02.2023 № Г-2 про підтвердження дійсного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книги або відповідних записів до неї, які наявні в матеріалах справи.

Копією паспорту (а.с. 7-8), що міститься в матеріалах справи, підтверджено, що станом на час звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (11.04.2023) ОСОБА_1 досяг 55 років.

Також, зі змісту оскаржуваного рішення від 19.04.2023 № 89 встановлено наявність у позивача страхового стажу 26 років 08 місяців 03 днів, з яких, робота на посаді водія міського транспорту та великовагових автомобілів становить 09 років 07 місяців 19 днів.

З наведеного слідує, що однією з підстав для прийняття спірного рішення слугувала недостатність у позивача пільгового стажу (12 років 6 місяців) для призначення пенсії за п. «з» ч. 1 ст.13 Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020.

Так, за змістом спірного рішення відповідачем до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 на посаді водія міського транспорту не зараховано період роботи згідно з архівною довідкою від 09.02.2023 № Г-2 у зв`язку з відсутністю рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, створеною при головному управлінні, в порядку, визначеному Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим Постановою Правління Пенсійного фонду України № 18-1 від 10.11.2006, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 р. за № 1231/13105 (далі Порядок 18-1), оскільки питання зарахування до пільгового стажу періоду роботи на підприємствах, які ліквідовані, входить до повноважень вказаної комісії.

Отже, для належного вирішення спірних правовідносин необхідно встановити правомірність вимоги відповідача надати рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи за період згідно з довідкою від 09.02.2023 № Г-2, а також з`ясувати чи поширюється на спірні правовідносини за участю позивача та відповідача дія вказаного вище Порядку № 18-1.

Відповідно до пункту 1 Порядку № 18-1, цей Порядок визначає процедуру підтвердження періодів роботи, що до стажу роботи зараховуються: для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлену для окремої категорії працівників, у разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника; до 01 січня 2004 року, якщо в трудовій книжці є записи з виправленнями або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи на підприємствах, в установах, організаціях (їх правонаступниках), розташованих на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (далі - підприємства, які розташовані на тимчасово окупованій території).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 18-1, дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали: на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України; на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах; на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, у період до 01 січня 2004 року на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, та якщо в трудовій книжці є записи з виправленням або недостовірні чи неточні записи про періоди роботи (далі - періоди роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території) (пункт 2 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду № 18-7 від 12.10.2007; в редакції Постанови Пенсійного фонду № 21-1 від 12.11.2020).

Виходячи з системного тлумачення наведених вище норм Порядку № 18-1 рішення Комісії про підтвердження періодів роботи, що зараховуються до страхового стажу, та, відповідно, проведення процедури підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи, вимагається у випадках коли призначається пенсія на пільгових умовах або за вислугу років, у зв`язку з чим виникає необхідність з підтвердження спеціального стажу.

Отже, враховуючи, що пільговий стаж позивача, який надає право на призначення пенсії за п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, був набутий у період його роботи водієм міського електротранспорту на підприємстві, яке ліквідовано, колегія суддів дійшла висновку про поширення дії Порядку № 18-1 на спірні правовідносини.

Згідно з положеннями пунктів 3,4 Порядку № 18-1 підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років та періодів роботи на підприємствах, які розташовані на тимчасово окупованій території, здійснюється комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії (далі - Комісії).

Комісії створюються при головних управліннях Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, до складу яких обов`язково включаються представники органів соціального захисту населення, органів Пенсійного фонду України, Державної служби України з питань праці. До складу Комісії за згодою включаються представники профспілок та організацій Спільного представницького органу репрезентативних всеукраїнських об`єднань профспілок на національному рівні та регіональних організацій роботодавців та їх об`єднань.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 18-1 основним завданням Комісії є розгляд заяв про підтвердження стажу роботи та прийняття за результатами їх розгляду рішень про підтвердження (відмову в підтвердженні) стажу роботи.

Для виконання покладених на Комісію завдань їй надається право:

заслуховувати на своєму засіданні особу, яка подала заяву про підтвердження стажу роботи (далі - заявник), або її законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, запрошувати на засідання як консультантів та експертів фахівців центральних і місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, отримувати від заінтересованих органів інформацію, необхідну для підтвердження стажу роботи, у встановленому порядку, інформувати територіальні органи Пенсійного фонду України з питань, що входять до компетенції Комісії.

Згідно із пунктом 8 Порядку № 18-1 засідання Комісії проводиться в міру потреби, але не рідше одного разу на місяць. Комісія правомочна приймати рішення за участю у засіданні не менше як 2/3 її членів.

Комісії повідомляють заявника про час, дату та місце розгляду заяви про підтвердження стажу роботи та розглядають її не пізніше двох місяців з дня звернення за підтвердженням стажу роботи.

Відповідно до положень пункту 10 Порядку № 18-1 рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи приймається більшістю голосів членів Комісії, присутніх на засіданні, підписується головою Комісії або його заступником та набуває чинності з дня його прийняття.

Згідно із пунктом 14 Порядку № 18-1 комісії розглядають заяви про підтвердження стажу роботи, на бажання заявника, у його присутності або в присутності його законного представника, або представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Комісії приймають рішення щодо підтвердження стажу роботи або про відмову в його підтвердженні та не пізніше п`яти робочих днів з дня його прийняття повідомляють заявника про прийняте рішення.

З наведеного слідує, що у разі ліквідації підприємства, вирішення питання про зарахування до трудового стажу періодів роботи для призначення пенсії на пільгових умовах, віднесено до виключної компетенції Комісій при Головних управліннях Пенсійного фонду в областях.

За встановлених у справі обставин, для зарахування періоду роботи згідно з архівною довідкою від 09.02.2023 № Г-2 необхідний висновок комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, створеною при головному управлінні, в порядку, визначеному Постановою № 18-1.

Водночас, суд першої інстанції, визнаючи протиправним рішення відповідача в цій частині, не застосувавши при вирішенні спірних правовідносин Постанови № 18-1, дійшов помилкового висновку про достатність лише записів у трудовій книжці для підтвердження періодів роботи.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що в матеріалах справи міститься рішення про результати розгляду заяви про підтвердження стажу роботи від 27.04.2023 № 48/5-23 (а.с. 23-24), прийняте за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , яким встановлено, що позивач дійсно працював в Харківському ордені Трудового Червоного Прапора ім. 60-річчя Радянської України трамвайно-тролейбусному управлінні в спірний період згідно з архівною довідкою від 09.02.2023 № Г-2 та підтверджено стаж роботи ОСОБА_1 у період з 01.10.1990 по 10.05.1993, з 03.01.1994 по 11.10.1994, з 23.11.1994 по 12.06.1996, з 22.06.1998 по 09.06.1999 за професією водій тролейбусу, як водій пасажирського міського транспорту.

Згідно із вимогами Порядку № 18-1, рішення таких комісій є обов`язковими для пенсійних органів при реалізації ними своїх повноважень та виконанні обов`язків.

Варто зазначити, що звернення позивача до Комісії та прийняття рішення від 27.04.2023 № 48/5-23, відбулось вже після винесення відповідачем оскаржуваного рішення від 19.04.2023 № 89 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, а відтак у пенсійного органу були відсутні підстави для зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів. Отже, доводи відповідача в цій частині знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Суд апеляційної інстанції враховує, що основним доводом позовної заяви ОСОБА_1 було саме неправомірне застосування пенсійним органом Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, норми якого в частині підвищення необхідного страхового стажу для призначення пільгової пенсії із 25 років до 30 років визнано неконституційними висновком Конституційного Суду в рішенні № 1-р/2020 від 23.01.2020.

Отже, враховуючи, що під час апеляційного перегляду справи підтвердилась протиправність спірного рішення з огляду на невірне застосування відповідачем частини 8 статті 114 розділу XIV-1 Закону № 1058-IV, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.04.2023 № 89 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету ОСОБА_4 Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_4 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, умови, за наявності яких пенсійний орган зобов`язаний призначити пенсію, визначені п. "з" ст. 13 Закону № 1788-ХІІ. Якщо такі умови наявні, орган повинен призначити пенсію. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - призначити пенсію або відмовити у її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Так, як встановлено вище, станом на час звернення до пенсійного органу (11.04.2023) ОСОБА_1 виповнилося 55 років, його загальний страховий стаж складав понад 25 років, а пільговий стаж позивача підтверджено рішенням Комісії від 27.04.2023 № 48/5-23. Однак, на час розгляду заяви від 11.04.2023 про призначення пенсії вказане рішення ще не було прийнято, отже, було відсутнє у розпорядженні пенсійного органу.

Враховуючи, що пенсійним органом не було реалізовано у законний спосіб повноваження щодо призначення пенсії позивачу, а також з огляду на те, що у самому спірному рішенні відповідачем зазначено про можливість його перегляду у разі надання рішення Комісії про підтвердження пільгового стажу, колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом № 213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 № 2-р/2020 з урахуванням висновків суду, викладених в цій постанові.

З огляду на вказане, вимога про зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом № 213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 № 2-р/2020, є передчасною, а тому не підлягає задоволенню.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

За встановлених обставин, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 по справі № 520/11433/23 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 по справі № 520/11433/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, будинок, 7А, ) про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, спонукання до призначення пенсії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 19.04.2023 № 89 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, будинок, 7А, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788-ХІІ в редакції, яка була чинною до внесення змін Законом № 213-VII від 02.03.2015, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 (746/15) від 23.01.2020 № 2-р/2020 з урахуванням висновків суду, викладених у цій постанові.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова