Справа № 200/4533/22
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року справа №200/4533/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року (головуючий суддя І інстанції Тарасенко І.М.), складене у повному обсязі 23 грудня 2022 року у справі № 200/4533/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати грошової компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому просила суд:

1) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2018, 2019, 2020 роки передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018, 2019, 2020 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі № 200/1236/21-а;

3) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2019-2020 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплати на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2019-2020 роки, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі 200/1236/21-а.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2018, 2019, 2020 роки передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2018, 2019, 2020 роки, передбачену статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі № 200/1236/21-а.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2019-2020 роки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплати на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2019-2020 роки, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі 200/1236/21-а.

Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просив суд скасувати судове рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що рішенням окружного суду по справі № 200/242/21-а зобов`язано військову частину нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2020 рік.

Вважає, що наразі існує два рішення (вищевказане та те, що розглядається) щодо тотожних позовних вимог, що є достатньою підставою для закриття провадження у справі.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу № 200/4533/22, однак листом суд першої інстанції повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що справа зареєстрована через підсистему «Електронний суд».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , громадянка України, що підтверджується ID-паспортом громадянина України № НОМЕР_3 , виданого 14 березня 2018 року органом № 1420, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 .

Позивач з 11 червня 2017 року по 15 лютого 2020 року проходила службу у Військовій частині НОМЕР_5 , НОМЕР_1 , що підтверджується копіями витягів з наказів командира Військової частини від 12 червня 2017 року № 155, від 15 лютого 2020 року № 50, та не є спірним між сторонами.

Наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_5 від 12 червня 2017 року № 155 позивача (тоді Самсонову) з 11 червня 2017 року зараховано до списків особового складу вказаної військової частини.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 50 від 15 лютого 2020 року солдата ОСОБА_1 , радіозондиста метереологічного взводу батареї управління та артилерійської розвідки бригадної артилерійської групи ВЧ НОМЕР_1 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_6 (по особовому складу) від 11 лютого 2020 року № 33-РС у запас за пунктом «а» (у в`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». З 15 лютого 2020 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з продовольчого забезпечення з 16 лютого 2020 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2021 року у справі № 200/242/21-а: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період з 2019 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2019 року по 2020 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі № 200/1236/21-а: визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період проходження військової служби з 11 червня 2017 року по 15 лютого 2020 року в неповному обсязі та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 11 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року, за період з 1 квітня 2018 року по 31 жовтня 2018 року та з 25 квітня 2019 року по 15 лютого 2020 року відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням фактично виплачених сум індексації грошового забезпечення.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі № 200/242/21-а, відповідачем 18.06.2021 виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2020 роки у сумі 9244,57 грн.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі № 200/1236/21-а відповідачем 18.02.2022 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення в періоди з 11.06.2017 до 28.02.2018, з 01.04.2018 до 31.10.2018, з 25.04.2019 до 15.02.2020 в сумі 95858,52 грн., при цьому індексація грошового забезпечення за лютий 2020 року (повний місяць) склала 4258,75 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується відповідачем, при обрахунку ОСОБА_1 розміру грошової допомоги на оздоровлення, передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2018, 2019, 2020 роки та при обрахунку розміру грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не врахована індексація грошового забезпечення.

Отже, спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача щодо не врахування індексації грошового забезпечення при обрахунку позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2018, 2019, 2020 роки та індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції та зазначає наступне.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У відповідності до ст. 16-1 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги - використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У відповідності ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Указом Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року №1126-VI, постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема, додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", припиняється.

Відповідно до частини 8 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Отже, підстави та порядок надання додаткової відпустки особам, які мають статус учасника бойових дій, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Так, відповідно до частини 14 статті 101 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, зокрема, військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацом 2 частини 3статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до абз. 4ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Як вже було зазначено, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі № 200/242/21-а, відповідачем 18.06.2021 виплачено на користь позивача грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2020 роки у сумі 9244,57 грн. та на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі № 200/1236/21-а відповідачем 18.02.2022 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення в періоди з 11.06.2017 до 28.02.2018, з 01.04.2018 до 31.10.2018, з 25.04.2019 до 15.02.2020 в сумі 95858,52 грн., при цьому індексація грошового забезпечення за лютий 2020 року (повний місяць) склала 4258,75 грн.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, суд дійшов висновку, що механізм індексації має універсальний характер. Також, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19 року.

За таких обставин, виплативши позивачу індексацію грошового забезпечення за періоди з 11.06.2017 до 28.02.2018, з 01.04.2018 до 31.10.2018, з 25.04.2019 до 15.02.2020, яка є складовою грошового забезпечення військовослужбовця (абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-XII), така повинна включатися до розрахунку грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки, а відтак відповідач порушив право позивача на отримання допомоги на оздоровлення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки в належному розмірі. Відтак, правильним є висновок суду першої інстанції про необхідність зобов`язання військової частини провести перерахунок та виплати позивачу грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2019-2020 роки, передбачену п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30.06.2021 у справі 200/1236/21-а.

При цьому, посилання скаржника на необхідність закриття провадження у справі у вищевказаній частині з огляду на наявність судового рішення по тотожним вимогам є необґрунтованим, оскільки рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24.02.2021 у справі № 200/242/21-а визнано право позивача на отримання компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2019-2020 роки, а спірним в рамках даної справи є фактичний розрахунок (перерахунок) цієї компенсації з урахуванням індексації грошового забезпечення, що не є тотожними вимогами.

Рішення суду в іншій частині (щодо перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018, 2019, 2020 роки) не оскаржувалось.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду попередньої інстанції.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 грудня 2022 року у справі № 200/4533/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2023 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

Е.Г. Казначеєв