Справа № 200/1492/23
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року Справа№200/1492/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони України, Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної судової адміністрації України, Служби судової охорони України, Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не виділення коштів Службі судової охорони, як розпоряднику коштів нижчого рівня, для виплати на користь ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 в розмірі 30 000 гривень за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023;

- зобов`язати Державну судову адміністрацію України виділити кошти Службі судової охорони, як розпоряднику коштів нижчого рівня, для виплати на користь ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 в розмірі 30 000 гривень за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023;

- визнати протиправною бездіяльність Служби судової охорони щодо не виділення коштів Територіальному управлінню Служби судової охорони у Донецькій області, як розпоряднику коштів нижчого рівня, для виплати на користь ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 в розмірі 30 000 гривень за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023;

- зобов`язати Службу судової охорони виділити кошти Територіальному управлінню Служби судової охорони у Донецькій області, як розпоряднику коштів нижчого рівня, для виплати на користь ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 в розмірі 30 000 гривень за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023;

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 щомісячної додаткової винагороди на період дії воєнного стану, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 в розмірі 30 000 гривень за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 щомісячну додаткову винагороду на період дії воєнного стану, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 та Наказом Державної судової адміністрації України від 31.10.2022 №396 в розмірі 30 000 гривень за період проходження служби з 24.02.2022 по 20.01.2023.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що він починаючи з 2021 року і по теперішній час проходить службу на посаді провідного спеціаліста відділу з професійної підготовки та підвищення кваліфікації Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області (далі - відповідач 3) та має спеціальне звання «майор Служби судової охорони», що підтверджується копією наказу ТУ ССО у Донецькій області №11 о/с від 24.02.2021. Позивач зазначив, що починаючи з 24.02.2022 та по теперішній час він проходить службу, зокрема виконує службові обов`язки за штатною посадою та інші завдання, покладенні на Службу судової охорони на різних об`єктах, що територіально розташовані в Донецькій області, яка згідно наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення бойових дій» та наказів про внесення змін до нього» входить до району ведення воєнних (бойових) дій. Позивач зауважив, що не зважаючи на вищевказані обставини додаткова винагорода, що передбачена Постановою КМУ №168 протягом проходження служби та станом на день подання позову, йому не виплачувалась. Позивач зазначив, що у лютому 2023 року він звернувся з рапортом до відповідача 3, додатково просив надати йому наступні документи: копії наказів виданих на виконання постанови №168 про нарахування та виплату додаткової винагороди; довідку (розрахунок) про нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої постановою №168. Позивач закцентував свою увагу на тому, що своїм листом відповідач 3 від 27.02.2023 повідомив його, що Територіальним управлінням, з метою запобігання порушення Бюджетного законодавства, накази про виплату додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 не видавались та додаткова винагорода йому не нараховувалась та не виплачувалась через те, що Державна судова адміністрація України, як головний розпорядник бюджетних коштів, не включила в кошторис Служби судової охорони, а в подальшому не виділила кошти Службі судової охорони для виплати додаткової винагороди, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволив здійснити таку виплату та в свою чергу перерахувати такі кошти до територіальних управлінь для виплати за призначенням. Не отримавши додаткову винагороду передбачену постановою КМУ №168 з 24.02.2022 по 20.01.2023, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області (далі - відповідач 3) надало відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) та виплата грошового забезпечення співробітникам Служби виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби. Для видання наказу про виплату співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби або територіального управління Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних бюджетних асигнувань на її виплату. Відповідач зауважив, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби здійснює Державна судова адміністрація України. Окрім цього у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби на 2022-2023 рік та відповідно, кошторисах територіальних управлінь Служби видатки на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, не передбачалися та не затверджувалися, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволив здійснити таку виплату. Службою ведеться відповідна робота щодо отримання з державного бюджету додаткових асигнувань для виплати співробітникам Служби зазначеної додаткової винагороди. Такі накази можуть видаватись виключно після надходження відповідних асигнувань.

Службою судової охорони (далі - відповідач 2) був наданий відзив на позовну заяву, в якому було зазначено наступне, що для видання наказу про виплату співробітникам Служби додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату. Пунктом третім частини третьої статті 148 Закону визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності Служби судової охорони здійснює Державна судова адміністрація України. Натомість, у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби судової охорони на 2022 та 2023 роки та відповідних кошторисах територіальних управлінь Служби судової охорони, в тому числі і територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області, видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168 не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволяє здійснити таку виплату. Накази територіальним управлінням Служби у Донецькій області про виплату співробітникам додаткової винагороди, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, не видавались і не можуть бути видані. Такі накази можуть видаватись виключно після надходження відповідних бюджетних асигнувань та маючи затверджений кошторис територіального управління на 2022-2023 роки щодо грошового забезпечення співробітників територіального управління, керівник територіального управління не має права видавати накази щодо витрачання затвердженого та не збільшеного, у встановленому законодавством порядку, кошторису, без його відповідного збільшення центральним органом управління Служби, який ці кошти мав отримати від ДСА України. Окрім цього відповідачем 2 було закцентовано увагу на тому, що позивачем був пропущений строк звернення з даним адміністративним позовом до суду. Служба судової охорони просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Державною судовою адміністрацією України (далі - відповідач 1) був наданий відзив на позовну заяву, в якому було зазначено наступне, що відповідно до статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь. У свою чергу Служба судової охорони як розпорядник бюджетних коштів, який відповідно до затверджених бюджетних асигнувань, уповноважений на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення витрат бюджету, безпосередньо нараховує та виплачує грошове забезпечення співробітникам ССО у встановленому законодавством порядку. Відповідач 1 зазначив, що відповідно до п. 3 Постанови КМУ № 168 доручено Міністерству фінансів України опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови. Окрім цього відповідач звернув увагу, що на сьогоднішній день, у ДСА України відсутні будь-які внутрішні резерви для перерозподілу видатків між установами системи правосуддя та збільшення бюджетних асигнувань Службі судової охорони для виплати додаткової винагороди співробітникам відповідно до Постанови № 168. ДСА України було зазначено, що на виконання вимог абзацу другого пункту 1 Постанови № 168 та враховуючи вимогу Міністерства Фінансів України, ДСА України звернулася з листом до ССО щодо надання наказів, які б підтверджували кількісний склад співробітників ССО для можливості виплати додаткової винагороди. Однак, як вбачається зі змісту відповіді ССО (копія листа від 10.06.2022 №30/30.07-494 додається) остання підмінює поняття наказу про кількісний склад співробітників ССО, які мають право на отримання додаткової винагороди та наказу про виплату співробітникам ССО додаткової винагороди. Зокрема, зазначає про неможливість видачі наказів про виплату співробітникам ССО додаткової винагороди у зв`язку з відсутністю відповідних бюджетних асигнувань у кошторисі ССО. У зв`язку з чим, ССО відмовилась видавати зазначені накази у зв`язку з відсутністю затвердженого кошторису за фондом оплати праці відповідних бюджетних асигнувань. Таким чином, ДСА України в межах визначених законом повноважень, вжито всіх можливих заходів щодо збільшення бюджетних асигнувань ССО для виплати винагороди співробітникам ССО встановленою Постановою № 168. ДСА України просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 14.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 200/1492/23. Справу ухвалено розглядати одноособово суддею Кочановою П.В. в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24.04.2023 зупинено провадження в адміністративній справі №200/1492/23 до набрання законної сили рішення Верховного Суду по справі №260/3564/22.

Відповідно до розпорядження керівника апарату Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2023 №27 «Щодо повторного автоматичного розподілу справи», у зв`язку з перебуванням судді Кочанової П.В. у відрядженні, вирішено здійснити повторний автоматизований розподіл справи №200/1492/23.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2023 головуючим суддею визначено Голошивця І.О.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2023 прийнято до свого провадження адміністративну справу №200/1492/23 та ухвалено розгляд адміністративної справи № 200/1492/23 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2023 поновлено провадження в адміністративній справі №200/1492/23.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2023 заяву позивача про поновлення строків звернення з даним адміністративним позовом задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновлено пропущений строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, про що свідчить наявність реєстрації кабінету електронного суду у позивача та відповідачів, та відповідної відмітки в графі «доставлено» та графі «дата встановлення статусу» зазначено 14.04.2023.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , відповідно до наявного в матеріалах справи паспорту серії НОМЕР_2 виданим Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області є громадянином України.

Відповідач 1: Державна судова адміністрація України, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідач 2: Служба судової охорони, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Відповідач 3: Територіальне управління Служби судової охорони в Донецькій області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

Як встановлено судом, не заперечується сторонами по справі, позивач згідно наказу №11 о/с від 24.02.2021 року Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області був призначений провідним спеціалістом відділу з професійної підготовки та підвищення кваліфікації ТУ ССО у Донецькій області.

Відповідно до наявного в матеріалах справи посвідчення серії НОМЕР_3 виданого Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області від 17.01.2017 позивач є учасником бойових дій.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, позивачем на адресу Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області далі (відповідач 3) був скерований рапорт про виплату додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168 від 28.02.2022.

Відповідно до наявної відповіді відповідача від 27.02.2023 №36.06-129 на рапорт позивача, в якому зазначено наступне, що у затвердженому Державною судовою адміністрацією України кошторисі Служби на 2022-2023 рік та відповідно, кошторисах територіальних управлінь Служби видатки на виплату додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, не передбачалися та не затверджувалися, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс Служби не дозволив здійснити таку виплату. Службою ведеться відповідна робота щодо отримання з державного бюджету додаткових асигнувань для виплати співробітникам Служби зазначеної додаткової винагороди. Такі накази можуть видаватись виключно після надходження відповідних асигнувань.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідачів щодо не нарахування та не виплати вищезазначеної доплати у розмірі 30 000 грн. до грошового забезпечення, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 165 Закону №1402-VIII, грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони визначений Порядком виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 26.08.2020 №384 (далі - Порядок №384).

За змістом пунктів 4-7 Порядку №384 грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони включає: 1) щомісячні основні види грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавка за стаж служби); 2) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія); 3) одноразові додаткові види грошового забезпечення (винагороди; допомоги).

Відповідно до пунктів 8 і 10 Порядку №384, грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби. Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, … (далі за переліком) співробітникам Служби судової охорони, … виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 3 вказаної постанови Міністерству фінансів України доручено опрацювати питання щодо збільшення видатків відповідним розпорядникам бюджетних коштів для забезпечення реалізації цієї постанови.

У пункті 5 цієї постанови зазначено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Постановою КМУ від 20 січня 2023 року № 43 «Про внесення змін до постанови КМУ від 28 лютого 2022 року № 168» співробітників Служби судової охорони виключено з переліку осіб, яким передбачена виплата додаткової винагороди.

Отже, з 24 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України встановив співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану в Україні додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень, яка підлягає їм виплаті в порядку та на умовах, визначених ДСА України.

Наказом ДСА України від 31.10.2022 №396 затверджено Порядок і умови виплати співробітникам Служби судової охорони додаткової винагороди на період дії воєнного стану (далі - Порядок №396).

Згідно з пунктом 3 Порядку №396 додаткова винагорода виплачується співробітникам в період дії воєнного стану, за час проходження ними служби, зокрема тим, які виконують службові обов`язки за штатними посадами або на яких у встановленому порядку покладено тимчасове виконання обов`язків за іншими посадами згідно з умовами, передбаченими цим Порядком.

Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою ОСОБА_1 як співробітнику ТУ ССО у Донецькій області вказаної додаткової винагороди з мотивів відсутності необхідних бюджетних асигнувань та охоплюють період з 24 лютого 2022 року по 20.01.2023 - дату внесення змін до Постанови КМУ № 168.

Верховний Суд КАС розглянув 06.04.2023 року зразкову справу №260/3564/22 та прийняв рішення про задоволення позовних вимог позивача у аналогічній справі і зазначив, що відмова ТУ ССО у виплаті позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах (справа «Кечко проти України», заява №63134/00, рішення від 08 листопада 2005 року).

Великою Палатою Верховного суду, розглядаючи апеляційну скаргу на вказану постанову залишила її без змін та у Постанові від 21.09.2023 року зазначила, що визнає необґрунтованими посилання Територіального управління на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету. (п.62)

Відмова Територіального управління у виплаті позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення постанови КМУ № 168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»). (п.63)

Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007. (п.64)

Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду зазначено, що постановою КМУ № 793 внесені, зокрема, такі зміни до постанови КМУ № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30 000 гривень щомісячно», але це не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила (п.75,76 постанови), що з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру додаткової винагороди позивачу слід застосовувати норми постанов КМУ, а не Порядку № 396, який прийнятий на виконання відповідних постанов, проте суперечить їм у відповідній частині. Системний аналіз пункту 2-1 постанови КМУ № 168 (у редакції постанови КМУ № 793) свідчить, що наявність у ДСА України права встановлювати «порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги» не є тотожним праву встановлювати «розміри додаткових винагород».

Оскільки пунктом 4 Порядку № 396 передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

Ураховуючи викладене, суд вважає що Територіальне управління є належним відповідачем у справі за пред`явленим позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

Невиплату зазначеної додаткової винагороди за вказаний судом період ТУ ССО у Донецькій області не спростовує, що на думку суду є доведеним, а враховуючи вищенаведені обґрунтування та правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у Постанові від 21.09.2023 року у аналогічній зразковій справі №260/3564/22 суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд враховує те, що відповідачем вживалися певні заходи щодо збільшення видатків бюджету для забезпечення реалізації вимог Постанови №168, проте обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування додаткової щомісячної винагороди, що є предметом спору у цій справі, оскільки держава не може односторонньо відмовитися від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань.

Відповідно до приписів ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, та з огляду на висновок Верховного Суду у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі №260/3564/22 про те, що співробітник Служби судової охорони має право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 грн на місяць, передбаченому Постановою №168 у первинній редакції, за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця, суд у цій справі вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області щодо ненарахування і невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 в розмірі 30 000 грн. щомісячно з 24.02.2022 по 20.01.2023 та зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області здійснити нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди відповідно до Постанови №168, у розмірі 30 000 грн на місяць, з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Такий спосіб захисту порушених прав позивача є належним, ефективним та достатнім для їх відновлення і повністю узгоджується із тим, що, застосований Верховним Судом у справі №260/3564/22.

Згідно ч.1,2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо інших позовних вимог позивача спрямованих до Державної судової адміністрації та Служби судової охорони, суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено у рішенні Верховного Суду по справі №260/3564/22 від 06.04.2023: - «Отже, ТУ ССО у Закарпатській області є належним відповідачем за пред`явленим ОСОБА_1 позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

Водночас ДСА України, яка була залучена другим відповідачем у справі Закарпатським окружним адміністративним судом при відкритті провадження у справі, не має відповідати за цим позовом, адже між позивачем і ДСА України безпосередньо не виникло жодних правовідносин, у яких би цей суб`єкт владних повноважень порушив права позивача.

Верховний Суд уже зазначав у цьому рішенні, що бюджетні правовідносини, які виникають між учасниками бюджетного процесу стосовно реалізації їхніх бюджетних повноважень (прав та обов`язків з управління бюджетними коштами), безпосередньо не стосуються позивача, що не дає підстав для залучення державних органів, які беруть участь у процесі формування і використання фінансових ресурсів для виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, до участі у цій судовій справі.»

Вищезазначений висновок також був зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №260/3564/22 від 21.09.2023, відповідно до якого « п.84.Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення (пункт 10 розділу І Порядку № 384).

П.85. Пунктом 4 Порядку № 396 також, зокрема, передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

П.86. Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що Територіальне управління є належним відповідачем у справі за пред`явленим ОСОБА_1 позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

П.87. Таким чином, висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду про те, що ДСА України, яка була залучена другим відповідачем у справі Закарпатським окружним адміністративним судом при відкритті провадження у справі, не має відповідати за цим позовом, адже між позивачем і ДСА України безпосередньо не виникло жодних правовідносин, у яких би цей суб`єкт владних повноважень порушив права позивача, є правильним.»

Отже підсумовуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача до Державної судової адміністрації та Служби судової охорони задоволенню не підлягають, а належним відповідачем по справі є Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Стосовно зазначеного відповідачем 2 Службою судової охорони стосовно пропущеного строку звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, суд зазначає, що питання поновлення пропущеного строку вирішувались вже судом, що належним чином відображено в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 19.10.2023.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної судової адміністрації України (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул.Липська,18/5), Служби судової охорони України (, юридична адреса: 01601, м. Київ, вул.Липська,18/5), Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області (, юридична адреса: 84205, Донецька область, м. Дружківка, вул. Енгельса Ф., 43) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Донецькій області () щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою КМУ №168 в розмірі 30 000 грн. щомісячно з 24.02.2022 по 20.01.2023.

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Донецькій області () здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) додаткової винагороди відповідно до Постанови КМУ №168, у розмірі 30000 грн. на місяць, з 24.02.2022 по 20.01.2023.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 24 листопада 2023 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець