Справа № 120/17357/23
Суддя: Дмитришена Руслана Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

22 листопада 2023 р. Справа № 120/17357/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитришеної Руслани Миколаївни, розглянувши письмово заяву про забезпечення позову у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВАНТАЖ-7" до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій, скасування розпорядження та зобов`язання видалити записи про анулювання ліцензій

ВСТАНОВИВ:

У Вінницький окружний адміністративний суд звернулось ТОВ "АВІНТАЖ-7 (далі - позивач) з позовом до Державної податкової служби України про визнання протиправними дій, скасування розпорядження та зобов`язання видалити записи про анулювання ліцензій.

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- зупинити дію розпорядження ДПС України №408-р/л від 02.11.2023 року про скасування ліцензій на право виробництва пального ТОВ «Авантаж-7» до набрання законної сили рішенням суду у справі.

- зобов`язати ДПС України видалити записи про анулювання ліцензій ТОВ «Авантаж-7», реєстраційний номер 00002 з терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025, за адресою місця виробництва: Київська область, Броварський район, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, та реєстраційний номер 00001 з терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025, за адресою місця виробництва: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, 139А, з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що 03.11.2023 через Електронний кабінет платника податків позивач отримав витяги з розпорядження №408-р/л від 02.11.2023, що винесене в.о. заступника Голови ДПС України про анулювання ліцензії, які видані позивачу на право виробництва пального, реєстраційний номер 00001 від 05.02.2020 та реєстраційний номер 00002 від 14.02.2020.

Позивач зазначає, що анулювання ліцензій позбавляє його права на здійснення діяльності з виробництва скрапленого газу, а відповідно і оптового та роздрібного його продажу, що в свою чергу призводить до зупинення господарської діяльності ТОВ "Авантаж-7". Звертає увагу, що на даний час на товаристві працює 715 осіб, а тому невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, правам та інтересам третіх осіб, а також ускладнить їх відновлення або взагалі унеможливить.

За вказаних підстав заявник вважає, що на даний час існує очевидна небезпека того, що невжиття заходів забезпечення порушених чи оспорюваних прав або інтересів товариства, за захистом яких звертається до суду, може істотно ускладнити чи унеможливити поновлення його порушених прав.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи заяви ТОВ «Авантаж-7» про забезпечення позову, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, законодавець визначив лише дві підстави, за наявності яких суд може забезпечити позов, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Водночас згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено шляхом: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частинами першою, третьою статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до частин першої, четвертої-шостої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №140/2474/20.

Судом встановлено, що відповідно до витягу з розпорядження ДПС України №408-р/л від 02.11.2023 анульовано ліцензію на право виробництва пального реєстраційний номер 00001 з терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025, видану ТОВ Авантаж-7 за адресою місця виробництва: Чернігівська область, Ніжинський район, с.Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, 139А.

Відповідно до витягу з розпорядження ДПС України №408-р/л 02.11.2023 анульовано ліцензію на право виробництва пального реєстраційний номер 00002 з терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025, видану ТОВ Авантаж-7 за адресою місця виробництва: Київська область, Броварський район, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36.

Як зазначено у витягах з розпорядження, підставою для його прийняття є: акт, що засвідчує факт відм. СГ без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 статті 81 Податкового кодексу України.

Положеннями ст. 1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) визначено основні поняття та терміни, зокрема:

- ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку;

- анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії;

- виробництво пального - діяльність з переробки нафти, газового конденсату, природного газу та їх суміші, в результаті якої отримується пальне або інші продукти переробки;

- Єдиний державний реєстр суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним (далі - Єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального) - перелік суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва), які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі виданих ліцензій.

За приписами статті 2 Закону №481/95-ВР виробництво пального здійснюється суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) незалежно від форми власності за умови наявності ліцензії на право виробництва пального.

Ліцензії на право виробництва пального видаються, анулюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Відповідно до ст. 3 Закону №481/95ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного рішення про анулювання у формі розпорядження про таке анулювання, зокрема, акта, що засвідчує факт відмови суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) та/або його посадових (службових) осіб (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) без законних підстав у допуску уповноважених представників контролюючого органу до проведення перевірки, складеного відповідно до вимог пункту 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) письмового розпорядження про її анулювання.

Отже, можливість здійснення діяльності з виробництва пального безпосередньо залежить від наявності та чинності відповідної ліцензії.

Водночас з дати отримання письмового розпорядження про її анулювання суб`єкт господарювання позбавлений можливості провадити здійснювати діяльність з виробництва пального.

Заявник у своїх доводах вказує, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження товариство понесе фінансові збитки та не зможе, зокрема, виплачувати заробітну плату працівникам.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ТОВ Авантаж-7 є:

46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний)

77.39 Надання в оренду інших машин, устаткування та товарів, н.в.і.у.

46.90 Неспеціалізована оптова торгівля

47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами

47.30 Роздрібна торгівля пальним

47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах

52.10 Складське господарство

68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна

41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель

19.20 Виробництво продуктів нафтоперероблення

73.11 Рекламні агентства

73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

Таким чином, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань виробництво пального не єдиним видом економічної діяльності, а основним видом - є саме оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (КВЕД - 46.71), а отже доводи заявника про те, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії ліцензії товариство понесе фінансові збитки та не зможе, зокрема, виплачувати заробітну плату працівникам, суд відхиляє.

Аргументи заявника стосовно того, що в товаристві працює більш ніж 700 осіб суд оцінює критично, оскільки матеріали позову та заяви не містять відомостей про трудові ресурси товариства. Також не доведеним є те, що така кількість осіб працює саме за адресами місць виробництва: Київська область, Броварський район, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36 та Чернігівська область, Ніжинський район, с. Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, 139А, та чи в загальному в товаристві, отже анулювання ліцензії за двома місцями виробництва не може вплинути на трудові відносин з усіма працівниками ТОВ "Авантаж-7".

Анулювання ліцензії з виробництва пального, не позбавляє права позивача здійснювати діяльність щодо оптової торгівлі твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами, який є основним видом, а також роздрібної торгівлі пальним, так як остання здійснюється за наявності ліцензії на оптову та роздрібну торгівлю пальним, дозвіл на який видається окремо територіальними органами ДПС.

Відповідно до положень ст. 2 Закону №481/95ВР ліцензії на право виробництва пального видаються, анулюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Згідно із приписами ст. 15 Закону №481/95ВР ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади оптової торгівлі, а за відсутності місць оптової торгівлі - за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 2015 року № 609 Про затвердження переліку органів ліцензування та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України із змінами та доповненнями органом ліцензування щодо діяльності з виробництва пального визначено ДПС, оптової та роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального територіальні органи ДПС.

Отже, ліцензії на право виробництва пального, на право роздрібної торгівлі та на право оптової торгівлі є різними за змістом, видаються різними органами, що здійснюють державну податкову політику та мають на меті відповідно до КВЕД здійснення різних видів економічної діяльності.

Відповідно до ст. 1 Закон №481/95-ВР, за визначенням оптова торгівля пальним це діяльність із придбання та подальшої реалізації пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через своє зареєстроване постійне представництво) роздрібної та/або оптової торгівлі та/або іншим особам; роздрібна торгівля пальним - діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції/газонаповнювальної станції/газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки та/або реалізація скрапленого вуглеводневого газу в балонах для побутових потреб населення та інших споживачів.

Отже, анулювання Ліцензії з виробництва пального не може бути наслідком припинення функціонування та демонтажу автозаправних станцій, на що звертає позивач, оскільки основним видом діяльності товариства є Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (46.71) та Роздрібна торгівля пальним (47.30), ліцензія на які не анульовувалась. Доказів про зворотнє матеріали не містять.

До того ж, місцем оптової торгівлі пальним є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для здійснення оптової торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування; а місце роздрібної торгівлі пальним є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування (ст. 1 Закону №481/95-ВР).

Натомість місцем виробництва пального є місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для виробництва та/або зберігання пального на праві власності або користування (ст. 1 Закону №481/95-ВР).

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що для виробництва пального використовуються спеціальні споруди, обладнання та ємкості, призначені для його виробництва, а для роздрібної та оптової торгівлі є інші ємкості, які призначені для цього.

Отже, доводи позивача про істотне порушення прав позивача, що фактично позбавить можливість здійснювати господарську діяльність товариства не підтверджується наданими до заяви доказами.

Покликання позивача на практику Верховного Суду, зокрема на постанови від 13.07.2022 у справі №240/26736/21, від 14.12.2021 №240/16920/21, від 15.04.2022 №440/6755/21 суд відхиляє, оскільки предметами спору у вказаних справа було саме анулювання ліцензій на право роздрібної торгівлі, а не на право виробництва пального, що має місце у даній справі.

Разом з тим, щодо заходу забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядження №408-р/л від 02.11.2023 про анулювання ліцензій на право виробництва пального, то суд зазначає, що розпорядження в цілому суду не надано.

Натомість долучено лише витяги з розпорядження щодо анулювання ліцензій реєстраційний номер 00001 з терміном дії з 05.02.2020 до 05.02.2025, за адресою місця виробництва: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, 139А та реєстраційний номер 00002 з терміном дії з 14.02.2020 до 14.02.2025, за адресою місця виробництва: Київська область, Броварський район, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36.

Це вказує на те, що розпорядження в цілому може стосуватися інших суб`єктів правовідносин, а тому за відсутності цілісного розпорядження в разі забезпечення позову шляхом зупинення його дії, суд може порушити права інших осіб, що суперечить інституту забезпечення позову.

В клопотанні позивач покликається на практику Верховного Суду, зокрема на постанову від 15.04.2022 у справі №440/6755/21, проте в постанові вказано на зупинення дії розпорядження у його спірній частині, проте не зупинення дії розпорядження в цілому, що як вже зазначено судом може порушити права інших суб`єктів.

При цьому, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Відповідно до позовної заяви позивач не вказує на протиправність розпорядження №408-р/л від 02.11.2023, а просить його скасувати через призму протиправності дій відповідача щодо проведення фактичної перевірки.

Щодо наказу ДПС України від 20.09.2023 №762 «Про проведення фактичної перевірки», який позивач вважає протиправним, то до матеріалів справи надано лише позовну заяву з відміткою про одержання останньої Київським окружним адміністративним судом 25.09.2023, однак жодних відомостей про подальший розгляд позовної заяви до суду не надано, ухвали про відкриття провадження за даним позовом матеріали також не містять.

Отже захід забезпечення позову з яким пов`язує положення ст. 150 КАС України в частині очевидності ознак протиправності рішення позивачем не наведено, а судом при розгляді заяви не установлено.

Вид забезпечення позову щодо зобов`язання ДПС України видалити записи про анулювання ліцензій, не передбачений положеннями ст. 151 КАС, а спосіб у який позивач просить забезпечити позов аналогічний двом позовним вимогам, а саме:

- зобов`язати ДПС України видалити записи про анулювання ліцензій Товариству з обмеженою відповідальністю АВАНТАЖ-7 реєстраційний номер 00002 з терміном дії з 14.02.2020 року до 14.02.2025 року, за адресою місця виробництва: Київська область, Броварський район, с. Заворичі, вул. Вокзальна, 36, з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

- зобов`язати ДПС України видалити записи про анулювання ліцензій Товариству з обмеженою відповідальністю АВАНТАЖ-7 реєстраційний номер 00001 з терміном дії з 05.02.2020 року до 05.02.2025 року, за адресою місця виробництва: Чернігівська область, Ніжинський район, с. Станція Лосинівська, вул. Лесі Українки, 139А, з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Відтак, в разі забезпечення позову шляхом зобов`язання видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів записи про анулювання ліцензій судом фактично буде ухвалено рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Суд не вправі вживати такі заходи забезпечення адміністративного позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити здійснення господарської діяльності товариства або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, стане неможливим без вжиття таких заходів до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Отже, в задоволенні заяви ТОВ Авантаж-7 про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ТОВ «Авантаж-7» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя Дмитришена Руслана Миколаївна