Справа № 380/5162/23
Суддя: Хома Олена Петрівна
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року справа №380/5162/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Хоми О.П.,

з участю секретаря судового засідання Стецишин П.Д.,

з участю представників: позивача Цепко І. С., відповідача Шаркаєвої Х. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє адвокат Цепко Ірина Степанівна, звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Львівській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 06.09.2022: №2-1305; №2-1305; №2-1305; №2-1305.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставністю винесення ГУ ДПС у Львівській області оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, відповідно до яких позивачу нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості. Позивачем здійснюється підприємницька діяльність з виробництва та роздрібної торгівлі меблями, а належні йому на праві власності об`єкти нежитлової нерухомості згідно до підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктами оподаткування податку на нерухоме майно. Тому у позивача відсутній обов`язок сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у зв`язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, суть яких полягає у правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Вказує, що позивач не звертався з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних для встановлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів документів, зокрема документів на право власності. Посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 №806/2461/17, та зазначає, що у разі якщо промислова будівля належить не промисловому підприємству, то в такому випадку будівля є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а податок повинен нараховуватись та сплачуватись на загальних підставах. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 22.03.2023 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі. Підготовче засідання призначено на 11.04.2023.

Відповідачем 06.04.2023 (вх.№23957) подано відзив на позовну заяву.

Підготовче засідання, призначене на 11.04.2023, відкладено до 25.04.2023 для ознайомлення позивача із відзивом на позовну заяву.

Відповідачем 21.04.2023 (вх.№28065) подано додаткові пояснення у справі.

Представником позивача 25.04.2023 (вх.№8571ел) подано клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку з чим підготовче засідання, призначене на 25.04.2023, відкладено до 16.05.2023.

Представником позивача 16.05.2023 (вх.№35239) подано заперечення на відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим підготовче засідання, призначене на 16.05.2023, відкладено до 04.07.2023 для ознайомлення відповідача із таким запереченням.

Підготовче засідання, призначене на 04.07.202, відкладено до 25.07.2023 у зв`язку із неявкою позивача та його представника.

Представником позивача 25.07.2023 (вх. №56408) подано клопотання про ознайомлення із матеріалами справи, у зв`язку з чим підготовче засідання, призначене на 25.07.2023, відкладено до 15.08.2023.

Представником позивача 15.08.2023 (вх. №62654) подано письмові пояснення на відзив.

Підготовче засідання, призначене на 15.08.2023, відкладено до 22.08.2023 для надання додаткових доказів представником позивача.

Представником позивача 22.08.2023 (вх. №64262) подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою від 22.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.09.2023.

Ухвалою від 04.09.2023 виправлено описку в ухвалі про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Судове засідання, що призначене на 19.09.2023, відкладено до 10.10.2023 для подання додаткових документів.

Представником позивача 09.10.2023 (вх. №76245) подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Представником відповідача 09.10.2023 (76287) подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим судове засідання, що призначене на 10.10.2023, відкладено до 14.11.2023.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами діяльності якого за КВЕД є: 31.09 виробництво інших меблів; 47.59 роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №325580734, №325581280, від 10.03.2023 ФОП ОСОБА_1 є власником таких нежитлових будівель:

- складського приміщення площею 173,6 кв. м, будівлі Б-4, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що також підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу №1148 від 26.02.2014;

- приміщення площею 289,8 кв. м, будівля заводоуправління частин будівлі Б-4, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що також підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу №1331 від 02.07.2004 102/1000 частки нежитлової будівлі;

- приміщення площею 755,3 кв. м, « 123-157» 27/100 частин будівлі Б-4, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що також підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу №3344 від 30.12.2004 та актом приймання-передачі від 05.03.2005;

- приміщення площею 164,9 кв. м, головного корпусу будівлі Б-4, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що також підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу №3352 від 30.12.2004 та актом приймання-передачі від 05.03.2005.

Позивач стверджує, що всі вказані нежитлові будівлі, належні на праві приватної власності ФОП ОСОБА_1 , відносяться до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 та використовуються ним в господарській діяльності.

ГУ ДПС у Львівській області провело обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік та 06.09.2022 винесло чотири податкових повідомлень-рішень:

- №2-1305 на суму 12 367 грн 50 к. щодо приміщення площею 164,9 кв. м;

- №2-1305 на суму 13 020 грн щодо приміщення площею 173, 60 кв. м;

- №2-1305 на суму 56 647 грн 50 к. щодо приміщення площею 755,3 кв. м;

- №2-1305 на суму 2 216 грн 97 к. щодо приміщення площею 289, 8 кв. м.

Позивачем 22.11.2022 подано скаргу до Державної податкової служби України на всі прийняті ГУ ДПС у Львівській області податкові повідомлення-рішення від 06.09.2022.

Рішенням ДПС України 13.02.2023 №3540/6/99-00-06-01-04-06 позивачу відмовлено у задоволенні скарги та залишено без змін спірні податкові повідомлення-рішення.

Податкові повідомлення-рішення від 06.09.2022 №2-1305, №2-1305, №2-1305 та №2-1305 є предметом оскарження у справі з підстав протиправності.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - Податковий кодекс).

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 Податкового кодексу податок на майно належить до місцевих податків.

Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 Податкового кодексу. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.

Згідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу).

Згідно до абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу (нормою, дійсною на час винесення податкових повідомлень-рішень) не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-ІХ внесено зміни до абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу, де розширено зміст пункту та передбачено, що не є об`єктом оподаткування: будівлі промисловості, віднесені до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги, передбаченої абз. «є» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу «виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств» 2) повинні використовуватись за призначення у господарській діяльності; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Податковий орган не заперечує, що позивач є власником нежитлових будівель, зокрема приміщень частин будівлі Б-4, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , та відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 за КВЕД є: 31.09 виробництво інших меблів; 47.59 роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такі висновки викладено Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, якою судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду вирішила частково відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі №806/2676/17, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформувати новий правовий висновок, відповідно до якого визначила, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Тому, оцінюючи спірні податкові повідомлення-рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться зокрема: пункт ґ) будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель промислових та складів відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі Промислові» та включає в себе підкласи зокрема 1251.7 будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 125) «Будівлі промислові та склади» належить клас (код 1251) «Будівлі Промислові», який включає криті будівлі промислового призначення, наприклад фабрики майстерні, бойні, пивоварні, заводи, складальні підприємства та інше за їх функціональним призначенням.

Як встановлено судом, будівлі, що належать позивачу на праві приватної власності відносяться до групи (код 125) Будівлі промислові та склади, які призначені для промислового виробництва, тобто виготовлення промислової продукції будь-якого виду, що не спростовано відповідачем, та такі не здаються позивачем в оренду, лізинг чи позичку.

Окрім цього, на підтвердження здійснення ФОП ОСОБА_1 господарської діяльності з виготовлення промислової продукції, а саме з виробництва меблів у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем долучено до матеріалів справи копії платіжних доручень про сплату ФОП ОСОБА_1 послуг з постачання електроенергіії, виписка по банківському рахунку та оборотно-сальдові відомості за 2021 рік, що підтверджують оплату покупцями готової продукції, а також копії видаткових накладних.

Наведене свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 використовує нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 з метою виготовлення промислової продукції, використовує для цього найманих працівників, та не здає такі будівлі в оренду, лізинг чи позичку, а тому такі об`єкти нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 20.02.2020 у справі №820/3706/17, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати є правовий статус будівлі та використання її за цільовим призначенням.

Як встановлено із правовстановлюючих документів на вказані об`єкти нерухомого майна, такі знаходяться у м. Львові.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Зокрема відповідно до пункту 24 встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

Судом встановлено, що спірні податкові повідомлення-рішення сформовані за податковий період 2021 рік.

Львівською міською радою 07.12.2018 прийнято ухвалу «Про встановлення ставок і пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2021 рік» №3703 встановлено ставки податку в залежності від кваліфікації будівель та споруд. Зокрема Будівлі промислові мають код 1251 таким чином вказані об`єкти нерухомості не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначені у підпункті «є» підпункті 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу.

Суд звертає увагу, що контролюючим органом в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях не зазначено до якого саме типу будівель та споруд відноситься нерухоме майно, щодо якого нараховані податкові зобов`язання та яка ставка податку повинна бути застосована до такого нерухомого майна.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що не ґрунтуються на нормах закону, а тому підлягають скасуванню.

Відповідно до вимог частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень від 06.09.2022 №2-1305; №2-1305; №2-1305; №2-1305.

Доводи відповідача про правомірність своїх дій спростовано наведеним вище аналізом чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши оскаржувані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській області від 06.09.2022 №2-1305; №2-1305; №2-1305; №2-1305, суд дійшов переконання, що такі прийняті відповідачем з порушенням передбачених статтею 2 КАС України принципів та без урахування вимог Податкового кодексу, тому їх слід визнати протиправними та скасувати, задовольнивши позов в цілому.

Позивач також просить вирішити питання про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат.

При вирішенні цього питання, суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Судом встановлено, що професійна правова допомога позивачу надавалася адвокатом Цепко І.С. (свідоцтво про зайняття адвокатською діяльністю від 05.10.2017 серія ЛВ №000750) на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 04.04.2023 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 13.03.2023 серії ВС №102498, які наявні у матеріалах справи.

Вид наданих ФОП ОСОБА_1 послуг професійної правової допомоги, їх тривалість та вартість підтверджується актом приймання передачі наданих послуг №1 від 16.11.2023

Згідно з вказаним актом витрати на правничу допомогу адвоката становлять 12 000 грн та включають:

- підготовка та подання заяви 4 год. (4 800 грн);

- підготовка та подання відповіді на відзив 1,5 год. (1 500 грн);

- підготовка та подання долучених пояснень та господарських документів 3 год. (1 500 грн);

- участь у судових засіданнях 5 год. (5 000 грн).

Суд, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини п`ятої статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові 21.01.2021 №280/2635/20, відповідно до якого КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено. Зазначені норми (статті 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів-суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Таким чином, додані до матеріалів справи документи підтверджують надання адвокатом Цепко І.С. професійної правової допомоги ФОП ОСОБА_1 на підставі договору-доручення про надання правової допомоги від 04.04.2023 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 13.03.2023 серії ВС №102498, а акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 16.11.2023 підтверджує отримання позивачем правової допомоги.

Суд при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Визначена адвокатом сума понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не є обґрунтованою та є завищеною у контексті обсягу фактично наданих ним послуг, із урахуванням складності справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Вказане зумовлює висновок суду про стягнення з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань в користь позивача витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 073 грн 60 к, сплаченого згідно з квитанції № 0.0..1 від 14.03.2023.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 139, 159, 241-246, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79003, код ЄДРПОУ ВП 43968090) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06.09.2022 №2-1305.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06.09.2022 №2-1305.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06.09.2022 №2-1305.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 06.09.2022 №2-1305.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79003, код ЄДРПОУ ВП 43968090) за рахунок бюджетних асигнувань в користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 к. судових витрат у вигляді судового збору.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79003, код ЄДРПОУ ВП 43968090) за рахунок бюджетних асигнувань в користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3 000 (три тисячі) грн судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2023 року.

Суддя О.П. Хома