Справа № 200/2816/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2023 року Справа № 200/2816/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,
У червні 2023 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати п.1 наказу командира військової частини № 625 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану»;
- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу командира військової частини № 626 від 04.04.2023 року «Про преміювання військовослужбовців за березень 2023 року»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 28 лютого 2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 31 березня 2023 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 01 по 30 квітня 2023 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Починаючи з січня по квітень 2023 року грошове забезпечення за несення служби не відповідає сумі забезпечення, яке передбачено чинним законодавством. Після звернення представника позивача із адвокатськими запитами, позивачу стало відомо про проведення відносно нього службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини. Про проведення службового розслідування позивача повідомлено не було, за результатом такого розслідування було винесено наказ від 24.03.2023 року №1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 ». Також, відповідачем було винесено наказ № 625 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану», пунктом 1 якого вирішено позивачу за березень 2023 року не виплачувати додаткову винагороду та пунктом 1 наказу командира військової частини № 626 від 04.04.2023 року «Про преміювання військовослужбовців за березень 2023 року» вирішено позбавити позивача премії за березень 2023 року. Позивач вказав, що зазначені накази є протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки позивач перебував на лікуванні про що було відомо відповідачу та в подальшому позивач здійснював догляд за його дружиною та дитиною інвалідом, у зв`язку з чим був позбавлений можливості прибути до військової частини і це повинно визнатись поважною причиною. 24.03.2023 року позивач повернувся до військової частини та надав командуванню підтверджуючих документів, які відповідачем були проігноровані. Позивач зазначає про порушення процедури проведення службового розслідування, відсутності складу правопорушення в діях позивача, у зв`язку з наявністю поважних причин відсутності у військовій частині. З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
11.07.2023 року ухвалою Донецького окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії передано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
22.08.2023 року вказаний позов надійшов до Дніпропетровського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями була передано на розгляд судді Дєєву М.В.
24.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до провадження справу, заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду задоволено, поновлено строк звернення до суду з цим позовом, відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у відповідача додаткові докази по справі.
18.09.2023 року від військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що спірні накази винесені відповідачем правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки посилання позивача на те, що він був звільнений від виконання службових обов`язків і це давало йому право перебувати за межами військової частини НОМЕР_1 не відповідає дійсності, оскільки у відповідності до медичної картки позивач був звільнений від виконання службових обов`язків і зобов`язаний був лікуватися у військовій частині під наглядом хірурга, про що свідчить запис на звороті цього документу. Про те що позивач доглядав за дружиною та дитиною відповідача повідомлено не було, відповідного рапорту подано не було. Також, вказано, що в період з 10.03.2023 року по 13.03.2023 року та з 22.03.2023 року по 25.03.2023 року позивач знаходився поза межами військової частини не маючи на те законних підстав. З огляду на вказане, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
10.10.2023 року від військової частини НОМЕР_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких вказано, що відповідно до пункту 8 розділу 1 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий. ОСОБА_1 на період виплати додаткової винагороди за лютий 2023 року був включений до наказу командира військової частини НОМЕР_1 , але зважаючи на те, що на момент здійснення виплати він знаходився в самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 , в силу пункту 1 розділу 15 вказаного вище Порядку йому не було здійснено виплату цієї винагороди, на яке він набув право.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2023 року №28 з 27.01.2023 року зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення при військовій частині НОМЕР_2 на котлове забезпечення на обід з 27 січня 2023 року при військовій частині НОМЕР_3 . З 27 січня 2023 року вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою з посадовим окладом 2470,00 гривень за місяць солдат ОСОБА_1 .
Згідно з наказом військової частини НОМЕР_1 від 09.02.2023 року №42 солдата ОСОБА_1 , солдата резерву 48 запасної роти військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 03.02.2023 року №32-РС призначеного стрільцем-помічником гранатометника 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 10 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що з 09.02.2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою, з посадовим окладом 2820,00 гривень на місяць.
Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 від 02.03.2023 року №64 звільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України військовослужбовців, які перебувають на довготривалому лікуванні: солдата ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника 3 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 10 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 року №69 вважати такими, що прибули до району виконання бойового завдання з лкування з КНП «Спасько-Михайлівська амбулаторія» Донецької області солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 року №72 солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 вважати таким, що 10 березня 2023 року самовільно залишив територію зосередження підрозділу (село Олександрівка Краматорського району Донецької області). Призупинено виплату грошового забезпечення з 10.03.2023 року.
10.03.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 №449 «Про призначення службового розслідування за фактом залишення місця служби солдатом ОСОБА_1 » відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 та на підставі рапорту заступника командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальника відділення підполковника ОСОБА_2 від 10.03.2023 року вх.5102 про відсутність на військовій службі без поважних причин з 10.03.2023 року військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення його вини, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення вирішено провести службове розслідування стосовно військовослужбовця призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
За результатами службового розслідування було складено акт службового розслідування на підставі якого винесено наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 року №1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 , відповідно до якого:
- за порушення службової дисципліни, а саме відсутність на військовій службі без поважних причин з 10.03.2023 року по день закінчення службового розслідування, а саме по 20.03.2023 року, порушення вимог статей 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та умисне ухилення від виконання обов`язків військової служби по мобілізації, на підставі пункту «в» статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовцю, призваному за мобілізацією, солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , оголошено сувору догану;
- заступнику командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення начальнику відділення повідомити про вчинення кримінального правопорушення та копію матеріалів службового розслідування стосовно військовослужбовця, призваного за мобілізацією, солдата ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, оскільки в його діяннях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України;
- помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи начальнику фінансово-економічної служби відповідно до пункту 15 розділу 1, пункту 5 розділу 16 та пункту 14 розділу 34 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, військовослужбовцю, призваному за мобілізацією, солдату ОСОБА_1 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , не виплачувати грошове забезпечення за час самовільного залишення військової частини та позбавити премії за березень 2023 року, а також не виплачувати додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 за березень 2018 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2023 року №625 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» з метою виконання вимог Указу Президента України від 24.02.2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», роз`яснення Міністра оборони України від 06.03.2023 року №5718/з, Порядку документального підтвердження (в умовах воєнного стану) безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів, затвердженого Головнокомандувачем Збройних Сил України 06.03.2023 року вирішено не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям військової частини, відповідно до додатку 1 до цього наказу солдату ОСОБА_1 причина «0%» самовільне залишення військової частини, підстава наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1347 від 24.03.2023 року.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.04.2023 року №626 «Про преміювання військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за березень 2023 року» на виконання наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260 «Про затвердження порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», рішення Міністра оборони України від 01.02.2023 року №2683 вирішено за старанність, розумну ініціативу, сумлінне виконання службових обовязків та особистий внесок у загальні результати служби, виплатити премію за березень 2023 року військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 в повних розмірах визначених для відповідних категорій, крім солдата ОСОБА_1 причина «0%» самовільне залишення військової частини, підстава наказ командира військової частини НОМЕР_1 №1347 від 24.03.2023 року.
Позивач вважає наказ відповідача від 24.03.2023 № 1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 », п.1 наказу командира військової частини № 625 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» та п. 1 наказу командира військової частини № 626 від 04.04.2023 року «Про преміювання військовослужбовців за березень 2023 року» протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Статтею 14 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон № 2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ), затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою.
Згідно ст.12 Статуту ВС ЗСУ про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Солдат (матрос) (далі - солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна. Солдат підпорядковується командирові відділення (ст. 127 Статуту)
Солдат зобов`язаний: підтримувати на високому рівні особисту бойову готовність, досконало володіти закріпленою за ним зброєю і технікою, тримати їх завжди справними, чистими, готовими до бою; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), бути готовим до виконання завдань за призначенням; не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів; виконувати розпорядок дня військової частини; точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників); у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття...(ст.128 Статуту).
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут). Відповідно статтям 1-2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Згідно ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 608 виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Згідно абзацу 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пункту 1 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.
У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України ( пункт 3 розділу ІV Порядку № 608).
Відповідно пунктів 1, 6 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частину. Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Згідно з вимогами пункту 4 розділу VІ Порядку № 608 якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.
Аналізуючи спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 » в частині, що стосуються притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та процедуру проведення службового розслідування, суд дійшов висновку, що така процедура не була порушена.
Виходячи із змісту правопорушення, яке ставиться позивачу у провину, при вирішенні питання про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, суд приймає до уваги, що позивач не заперечує факту самовільного залишення місяця служби та відсутність на службі понад 10 діб, але вважає, що у нього були поважні причини на такі дії.
У позові позивач вказує на те, що відповідно до первинної медичної картки №4705 від 28.02.2023 року він був звільнений від виконання службових обов`язків на 13 днів і це давало йому право перебувати за межами військової частини НОМЕР_1 , при цьому, суд зазначає, що відповідно до вказаної медичної картки позивач був звільнений від виконання службових обов`язків і зобов`язаний був лікуватися у військовій частині під наглядом хірурга, про що свідчить запис на звороті цього документу.
Також, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.03.2023 року №69 вважати такими, що прибули до району виконання бойового завдання з лкування з КНП «Спасько-Михайлівська амбулаторія» Донецької області солдат ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 .
З матеріалів службового розслідування вбачається, що при його проведенні дотримані положення Порядку №608. Актом службового розслідування встановлено неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями і подією. Самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, є правопорушенням. В залежності від конкретних обставин, таке діяння може бути кваліфіковане як адміністративне чи кримінальне правопорушення. В незалежності від того, як буде кваліфікований вчинок, спільним як для адміністративного так і для кримінального правопорушення є: суб`єкт - військовослужбовець; суб`єктивна сторона - прямий умисел з метою тимчасового ухилення від служби; об`єктивна сторона - самовільне залишення місяця служби. Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати.
Так, самовільне залишення місця служби призвело до порушення вимог статті 6, абзаців 1,2,4 статті 11, статей 16, 127, абзаців 1, 3-5, 7-8, 12, 15- 17 статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1,2,3, абзаців 1, 5 статті 4 Дисциплінарного статуту.
Вина військовослужбовця у самовільному залишенні військової частини або місця служби завжди характеризується прямим умислом, при чому, винний має намір ухилитися від військової служби на тривалий термін, а не тимчасово. Причинами та умовами вчинення правопорушення стали особиста недисциплінованість, низька правосвідомість, невиконання вимог чинного законодавства та нехтування ними. Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.
Підтверджуючих документів про законність та поважність причин відсутності на військовій службі позивач не надав. Як вже зазначав суд, доказів подання рапортів командиру щодо поганого самопочуття та необхідності отримати медичну допомогу або з інших питань позивач не надав. Військовий рапорт - це документ, за допомогою якого військовослужбовець може звернутися до командування щодо тих чи інших питань.
Службовим розслідуванням на підставі якого прийнято спірний наказ командира військової частини було встановлено факт самовільного залишення місця служби позивачем, встановлено його вину, причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась, вказано вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено, досліджено причини та умови, що сприяли правопорушенню. Причини відсутності позивача на службі не були встановлені в ході розслідування, оскільки позивач ніяким чином не повідомив командира про причини самовільного залишення місця служби, не сповістив командира про причини відсутності.
Та обставина, що позивач доглядав дружину та її дитину інваліда та посилання на довідку №01-07-8, як на підставу поважності причин відсутності з 13.03.2023 року по 22.03.2023 року, також не впливає на предмет спору, оскільки не є достатньо поважною причиною самовільного залишення позивачем місця служби. Це може бути підставою подання рапорту про дострокове звільнення за сімейними обставинами чи подання рапорту на відпустку за сімейними обставинами тощо.
Відповідачем не заперечується той факт, що під час проведення службового розслідування пояснення у позивача не відбирались, як і не складався акт про відмову позивача від надання пояснень, немає доказів ознайомлення його з наказом командира військової частини про призначення службового розслідування, але здійснити вказані дії військова частина не мала можливості з незалежних від неї підстав. З матеріалів службового розслідування вбачається, що місцезнаходження позивача не вдалось встановити, на телефонні дзвінки він не відповідав.
Позивачем не наведено причин не повідомлення безпосереднього командира про причини залишення місця служби, доводи наведені позивачем, не являють собою поважних причин у розрізі ситуації з самовільним залишенням військової частини, тим більше, що вони виникли вже після залишення місця служби.
З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що спірний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 24.03.2023 № 1347 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_1 » є правомірним та таким, що не підлягає скасуванню.
Щодо п.1 наказу командира військової частини № 625 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 на період дії воєнного стану» та п. 1 наказу командира військової частини № 626 від 04.04.2023 року «Про преміювання військовослужбовців за березень 2023 року», суд зазначає наступне.
Згідно з п. 5 розділу XVI Порядку військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Відповідно до підпункту 24, пункту 10, Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), міністр оборони України дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.
Відповідно до підпункту 81, 82, пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 671 (зі змінами), Міноборони відповідно до покладених на нього завдань:
- здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки; - здійснює відповідно до законодавства правовий і соціальний захист військовослужбовців, резервістів Збройних Сил, військовозобов`язаних, призваних на збори, членів їх сімей та працівників Збройних Сил.
Так, порядок і умови виплати додаткової винагороди в Збройних силах України станом на дату виникнення спірних правовідносин врегульовано було окремим дорученням Міністра оборони України № 912/з/29 від 23.06.2022 (далі - Доручення).
У пункті 9 Доручення вказано, що до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - за місяць в якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира.
Суд звертає увагу на тому, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 № 72, за яким позивач визнаний таким, що самовільно залишив розташування підрозділу, а також призупинено виплату грошового забезпечення, - не оскаржувався та не є предметом даного судового розгляду.
Отже, враховуючи те, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2023 № 72 позивач вважається таким, що 10.03.2023 самовільно залишив розташування підрозділу, у зв`язку з чим йому призупинено виплату грошового забезпечення та враховуючи притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності, а також беручи до уваги вищезазначені приписи Порядку №260, суд вважає припинення виплати грошового забезпечення на час самовільного залишення місця служби правомірним.
Позовні вимоги щодо зобов`язання нарахувати та виплатити грошові кошти, утримані з позивача за результатами вказаного наказу, та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню як похідні від вимог про його скасування.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У відповідності до приписів ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в адміністративному позові доводи позивача є такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправними, скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв