Справа № 200/1541/22
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 року Справа№200/1541/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волгіної Н.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому порядку адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 ,

Військової частини НОМЕР_2 ,

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі представника, ОСОБА_2 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу в період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року включно;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення січень 2008 року в сумі 11 188,72 грн із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог у позовній заяві та додаткових поясненнях позивач зазначає, що з 9 лютого 2015 року по 23 квітня 2016 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 та був зарахований на грошове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 .

У період проходження військової служби нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме: у період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалась індексація грошового забезпечення. Індексація грошового забезпечення не виплачена станом і на день подання позову.

У позові зазначено, що 10 липня 2021 року позивачем було надіслано заяву до відповідача із проханням виплатити індексацію грошового забезпечення, але у визначений законодавством термін відповідь військовою частиною надана не була.

За наявною у позивача інформацією, відповідачем було призупинено виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовцям через відсутність бюджетних асигнувань.

При виплаті індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року відповідачем застосовувався місяць грудень 2015 року.

Позивач зазначає, що базовим місяцем в період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року включно є січень 2008 року відповідно до п.п. 5, 10-2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення».

Також посилається на постанову Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 200/9297/19, в якій зазначено, що в частині визначення базового місяця нарахування індексації грошового забезпечення з серпня 2015 року до грудня 2015 року при розрахунку індексації грошового забезпечення має застосовуватися базовий місяць прийняття на військову службу серпень 2015 року, а з 1 грудня 2015 року базовий місяць січень 2008 року відповідно до п. 10-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення № 1078.

Позивач вважає, що не сплата йому індексації грошового забезпечення за спірний період порушило його права (а.с. 1-6, 47-48, 68-72).

У письмових запереченнях та додаткових поясненнях Військова частина НОМЕР_1 зазначає про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , обґрунтовуючи це наступним.

На виконання рішення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 30 червня 2015 року № 248/2/3/490 Військова частина НОМЕР_3 з 1 липня 2015 року була зарахована на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 та перебувала на фінансовому забезпеченні до 28 січня 2023 року.

Згідно з Директивою Головнокомандувача Збройних Сил України від 4 серпня 2022 року № Д-174/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України», наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 6 серпня 2022 року № 37дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Десантно-штурмових війська Збройних Сил України у 2022 році», наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 4 вересня 2022 року № 13дск «Про розформування військової частини НОМЕР_3 » було створено ліквідаційну комісію та підписано ліквідаційний акт розформування Військової частини НОМЕР_3 № 692/481 від 28 січня 2023 року.

Відповідно до наказу командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України «Про проведення додаткових заходів у Десантно-штурмових військах Збройних Сил України в 2022 році» № 39дск від 3 вересня 2022 року, Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_3 .

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 6 Порядку проведення індексації грошових доходів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Зазначене підтверджено роз`ясненнями Міністерства соціальної політики України від 16 квітня 2015 року № 10685/0/14-15/10 від 9 червня 2016 року № 252/10/136/16, від 8 серпня 2017 року № 13700/3 та від 8 серпня 2017 року № 78/0/66-17, відповідно до яких механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.

У межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з 2015 по 2018 рік у Міністерства оборони України не було.

Командування Військової частини НОМЕР_1 , як відповідач по справі, наполягає на тому, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, так як останній не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові, а тому в позовних вимогах позивача слід відмовити (а.с. 76-78, 98-104, 128-232).

У відзиві на позов другий відповідач, Військова частина НОМЕР_2 , зазначає, що ВЧ НОМЕР_3 перебувала на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 до 1 липня 2015 року, в подальшому відповідно до рішення Департаменту фінансів МОУ від 30 червня 2015 року № 248/2/3/490 була передана на забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи зазначене, Військова частина НОМЕР_2 не є належним відповідачем у даній справі (а.с. 138).

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду відзив на позовну заяву та всі письмові і електронні документи, що підтверджують заперечення проти позову, в тому числі: довідку про розмір грошового забезпечення позивача за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року із зазначенням основних та додаткових його складових; довідку про розмір нарахованої та сплаченої позивачу індексації грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 по 23 квітня 2016 року із зазначенням місяця, який був застосований як розрахунковий при розрахунку індексації; розрахунок суми індексації грошового забезпечення позивача за період з 1 грудня 2015 по 23 квітня 2016 року із застосуванням в якості розрахункового місяця розрахунку індексації - січня 2008 року; доказ направлення відзиву та доданих до нього документів позивачу (а.с. 28-29).

Ухвалами суду від 6 червня 2022 року, від 1 вересня 2022 року, від 14 жовтня 2022 року повторно зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 надати суду документи зазначені в ухвалі суду від 31 січня 2022 року (а.с. 34, 37-38, 42-43).

9 грудня 2022 року, 18 січня 2023 року, 10 лютого 2023 року судом скеровувались судові запити до Міністерства оборони України щодо надання суду відомостей про офіційну електронну адресу (адресу електронної пошти) та контактні телефони Військової частини НОМЕР_1 або її представника (а.с. 52, 55, 59-60).

3 квітня 2023 року судом отримано від представника позивача заяву, в якій він просить суд врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21, від 28 вересня 2022 року по справі № 400/1119/21 (а.с. 68-72).

11 квітня 2023 року судом отримано письмове заперечення від Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 76-78).

Ухвалою суду від 12 травня 2023 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду: копію наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_3 та всі види забезпечення; копію наказу про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_3 та всіх видів забезпечення; архівну відомість (або довідку) про грошове забезпечення, яке було нараховано і виплачено ОСОБА_1 за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року; довідку про індексацію грошового забезпечення, що була нарахована і виплачена ОСОБА_1 (у випадку нарахування та виплати) за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року (із зазначенням базового місяця та виокремленням сум індексації за кожен місяць); докази на підтвердження ліквідації (розформування) Військової частини НОМЕР_3 та докази на підтвердження того, що Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником Військової частини НОМЕР_3 (а.с. 87-88).

Ухвалою суду від 30 червня 2023 року повторно зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 надати суду зазначені в ухвалі суду від 12 травня 2023 року документи (а.с. 94-95).

7 липня 2023 року до суду надійшли письмові заперечення від Військової частини НОМЕР_1 , за змістом аналогічні запереченням, отриманим судом раніше. Також разом із запереченнями судом отримано заяву відповідача, в якій зазначено, що Військова частина НОМЕР_3 перебувала у підпорядкуванні Військової частини НОМЕР_1 до 28 січня 2023 року, а також що 28 січня 2023 року підписано ліквідаційний акт № 692/481 розформування Військової частини НОМЕР_3 і що Військова частина НОМЕР_1 є правонаступником Військової частини НОМЕР_3 . Також вказано, що згідно акту № 92 від 31 січня 2023 року Військова частина НОМЕР_3 передала, а Галузевий державний архів Міністерства оборони України прийняв документи, для упорядкування та науково-технічної обробки (копія додається), де містяться відомості, вказані в ухвалі від 30 червня 2023 року, у зв`язку із чим командування Військової частини НОМЕР_1 позбавлено можливості виконати вимоги суду в частини надання документів колишнього військовослужбовця Військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 18 липня 2023 року зобов`язано Галузевий державний архів Міністерства оборони України надати суду: докази на підтвердження перенайменування (перетворення, реорганізації та т.і.) Військової частини (польова пошта) НОМЕР_4 на Військову частину НОМЕР_3 ; докази на підтвердження розформування Військової частини НОМЕР_3 та правонаступництва відповідача прав, обов`язків, майна Військової частини НОМЕР_3 ; копію наказу про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 та всі види забезпечення; копію архівної відомості (інші документи) про грошове забезпечення позивача за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року (із зазначенням його складових) (а.с. 113-114).

27 липня 2023 року судом отримано від Галузевого державного архіву Міністерства оборони України архівну довідку грошового забезпечення позивача за 2016 рік та пояснення, відповідно до яких наказом командира Військової частини польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 11 березня 2015 року № 28 зараховано до списків особового складу Військової частини НОМЕР_4 та на всі види забезпечення […] ОСОБА_1 , який наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України № 88 від 6 березня 2015 року призначений начальником клубу, вважати таким, що з 11 березня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою […]. Військова частина польова пошта НОМЕР_4 на грошовому забезпеченні з січня по грудень 2015 року знаходилась при Військовій частині НОМЕР_2 , з січня по грудень 2016 року при Військовій частині польова пошта НОМЕР_5 . Документи Військової частини НОМЕР_2 на зберігання до архівного відділу не надходили (а.с. 118-119).

Ухвалою суду від 28 липня 2023 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Військову частину НОМЕР_2 ; запропоновано Військовій частині НОМЕР_2 надати суду відзив на позов ОСОБА_1 та зобов`язано надати суду: архівну відомість (або довідку) про грошове забезпечення, яке було нараховано і виплачено позивачу за період з 1 по 31 грудня 2015 року - із зазначенням всіх основних та додаткових його складових (а.с. 119-120).

1 серпня 2023 року судом отримано від Галузевого державного архіву Міноборони України історичну довідку щодо Військової частини НОМЕР_3 (а.с. 123-125).

3 серпня 2023 року судом отримано від Військової частини НОМЕР_1 пояснення щодо неможливості надавання витребуваних документів (а.с. 126-132).

8 вересня 2023 року судом отримано від Військової частини відзив на позов (а.с. 138-141).

Ухвалою суду від 19 жовтня 2023 року витребувано у Міністерства оборони України та першого відповідача додаткові докази по справі та пояснення щодо суб`єкта владних повноважень, який здійснював фінансове забезпечення військовослужбовців, що перебували на військовій службі у ВЧ НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_4 ) у період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року (а.с. 143-144).

Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року повторно витребувано у Міноборони України та першого відповідача додаткові докази по справі та пояснення (а.с. 151-152).

17 листопада 2023 року судом отримано від першого відповідача додаткові пояснення по справі, в яких вказано, що на виконання рішення Департаменту фінансів Міноборони України від 30 червня 2015 року № 248/2/3/490 Військова частина НОМЕР_3 з 1 липня 2015 року була зарахована на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 159-160).

Суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX«Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», від 22 квітня 2022 року № 259/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 № 573/2022, від 7 листопада 2022 року № 757/2022, від 6 лютого 2023 року № 58/2023, від 1 травня 2023 року № 254/2023, від 26 липня 2023 року № 451/2023, від 6 листопада 2023 року № 734/2023, затверджених Законами України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 15 березня 2022 № 2119, від 21 квітня 2022 року № 2212, від 22 травня 2022 року № 2263, від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, від 7 лютого 2023 року № 2915-IX (відповідно), від 2 травня 2023 року № 3057-IX, від 27 липня 2023 року № 3275-IX, від 8 листопада 2023 року № 3429-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 5 год 30 хв 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 5 год 30 хв 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 5 год 30 хв 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянином України згідно паспорта НОМЕР_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_8 від 18 грудня 2015 року (а.с. 21-23, 31-33).

Перший відповідач, Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 , є суб`єктом владних повноважень (а.с. 66, 76, 91).

Другий відповідач, Військова частина НОМЕР_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_10 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , є суб`єктом владних повноважень (а.с. 138).

Як встановлено судом, з 6 березня 2015 року по 23 квітня 2016 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_4 ) (зв.бік а.с. 117, а.с. 19, 124).

Так, згідно із архівною довідкою від 18 липня 2023 року, виданою Територіальним архівним відділом галузевого державного архіву Міністерства оборони України, відповідно до наказу командира Військової частини польова пошта НОМЕР_4 /по стройовій частині/ від 11 березня 2015 ро ку № 28 (м. Житомир), майора ОСОБА_1 , який прибув з Академії сухопутних військ, що наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних сил України № 88 від 6 березня 2015 року призначений начальником клубу, ВОС-3440003, з 11 березня 2015 року зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення з 12 березня 2015 року при Військовій частині польова пошта НОМЕР_11 , визначено вважати таким, що з 11 березня 2015 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою, з посадовим окладом 870,00 гривень на місяць, шпк «старший лейтенант». Стаж військової служби визначено рахувати з 5 серпня 1978 року по 13 липня 1992 року, з 19 серпня 1993 року по 29 червня 2005 року та з 8 лютого 2015 року (зв.бік а.с. 117).

Наказом командира Військової частини польової пошти НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 23 квітня 2016 року № 116, майора ОСОБА_1 , начальника клубу, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (зі змінами) звільнено у запас за пп. «є» (у зв`язку Ыз вислугою встановленого строку військової служби) вважати таким, що посаду здав та з 23 квітня 2016 року виключити зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Кременчуцького ОМВК Полтавської області (а.с. 20).

Відповідно до архівної довідки, виданої Територіальним архівним відділом галузевого державного архіву Міністерства оборони України, від 18 липня 2023 року, в архівних документах Військової частини польова пошта НОМЕР_5 (в тому числі і Військова частина польова пошта НОМЕР_4 ) відображено нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня по березень 2016 року в наступних розмірах та складових: січень: оклад за військовим заванням-125,00 грн, посадовий оклад 870,00 грн, надбавка за вислугу років - 695,50 грн, премія 3 915,00 грн, ПДВ -3 602,70 грн, а всього: 9 607,20 грн; лютий: оклад за військовим заванням-125,00 грн, посадовий оклад 870,00 грн, надбавка за вислугу років - 696,50 грн, премія 3 915,00 грн, ПДВ -3 602,70 грн, а всього: 9 607,20 грн; березень: оклад за військовим заванням-125,00 грн, посадовий оклад 870,00 грн, надбавка за вислугу років - 696,50 грн, премія 3 915,00 грн, ПДВ -3 602,70 грн, а всього: 9 607,20 грн; за квітень нарахування відсутні (а.с. 117).

Згідно із поясненнями першого відповідача, Військова частина НОМЕР_3 перебувала у підпорядкуванні військової частини НОМЕР_1 до 28 січня 2023 року; згідно Директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 4 серпня 2022 року № Д-174/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України», наказу Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України від 6 серпня 2022 року № 37дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Десантно-штурмових війська Збройних Сил України у 2022 році», наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 4 вересня 2022 року № 13дск «Про розформування військової частини НОМЕР_3 » створено ліквідаційну комісію та підписано ліквідаційний акт розформування військової частини НОМЕР_3 № 692/481 від 28 січня 2023 року; відповідно до наказу командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України «Про проведення додаткових заходів у Десантно-штурмових військах Збройних Сил України в 2022 році» № 39дск від 3 вересня 2022 року, військова частина НОМЕР_1 є правонаступником військової частини НОМЕР_3 (а.с. 98).

Як вбачається з архівної довідки, виданої Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, від 20 липня 2023 року (вих. № 179/1/5667), згідно Історичного формуляру Військової частини НОМЕР_3 , Військова частина - польова пошта НОМЕР_4 сформована 16 червня 2015 року відповідно до спільної директиви Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 31 грудня 2014 року № Д-322/1/45дск; згідно спільної директиви Міністерства оборони та Генерального штабу Збройних Сил України від 17 жовтня 2016 року № Д-322/1/18дск надано умовне найменування Військова частина НОМЕР_3 ; згідно ліквідаційного акту Військової частини НОМЕР_3 , який передано на зберігання до ГДА Міноборони, Військова частина НОМЕР_3 відповідно до директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 4 серпня 2022 року №Д-І74/дск розформована, правонаступником визначена Військова частина НОМЕР_1 (а.с. 124).

Відповідно до листа/рішення Департаменту фінансів МОУ від 30 червня 2015 року № 248/2/3/490, підписаного заступником Департаменту фінансів С.Л.Вінник (який скеровувався на адресу т.в.о Командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України, командиру Військової частини НОМЕР_3 , командиру Військової частини НОМЕР_12 , командиру Військової частини НОМЕР_2 ), відповідно до вимог наказу Міністра оборони України від 12 листопада 2010 року № 590 "Про затвердження Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗСУ від 1 квітня 2015 року № 322/1/11дск та клопотання тимчасово виконуючого обов`язки Командувача Високомобільних десантних військ ЗСУ, Військову частину НОМЕР_3 визначено зняти з фінансового забезпечення при Військовій частині НОМЕР_2 та зарахувати встановленим порядком на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 з 1 липня 2015 року (а.с. 139).

Згідно із поясненнями першого відповідача, на виконання рішення Департаменту фінансів МОУ від 30 червня 2015 року № 248/2/3/490 Військова частина НОМЕР_3 з 1 липня 2015 року зарахована на фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_1 (а.с. 159).

Також в матеріалах справи наявна копія заяви позивача від 2 липня 2021 року, яка була 6 липня 2021 року скерована позивачем засобами поштового зв`язку командиру Військової частини НОМЕР_1 , в якій ОСОБА_1 просив нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року, а також надати певні документи щодо проходження ним військової служби у Військовій частині НОМЕР_3 (а.с. 9).

Як вбачається з адреси, наведеній у вказаній заяві, а також у поштовому повідомленні та описі вкладення, дана заява була направлена на адресу: АДРЕСА_4 (а.с. 9-10).

Доказів на підтвердження знаходження Військової частини НОМЕР_1 у липні 2021 року за адресою: АДРЕСА_5 , - матеріали справи не містять.

Будучи не згодним із не нарахуванням йому індексації протягом спірного періоду із застосуванням в якості базового місяця (місяця підвищення доходів) січня 2008 року, позивач 21 січня 2022 року звернувся до суду із даним позовом (а.с. 26).

При вирішенні питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із даним адміністративним позовом, суд виходить з наступного.

Відповідно до відмітки на поштовому конверті, в якому даний позов надійшов до Донецького окружного адміністративного суду, позивач звернувся до суду із даним позовом 21 січня 2022 року (а.с. 26).

Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 цієї статті для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (в т.ч. грошового забезпечення) у разі порушення працедавцем законодавства про оплату праці.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Відповідно до абз. 1 ст. 3 Кодексу законів України про працю (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

В аспекті спірних правовідносин поняття "грошове забезпечення" і "заробітна плата", які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, що неодноразово була висловлена, зокрема, у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 804/496/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 360/3359/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Згідно приписів Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів громадян, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати їм подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до п. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України 13 січня 2004 № 5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до фонду оплати праці (фонд додаткової заробітної плат).

Отже, індексація грошового забезпечення військовослужбовців входить до фонду грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин та станом на час звернення позивача до суду із даним позовом) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Враховуючи наведене, суд висновує, що позивач звернувся до суду із даним позовом без пропуску строку, встановленого ст. 122 КАС України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до положень ст.ст. 1 - 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

В силу абз. 2 ч. 3 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація грошових доходів населення здійснюється відповідно до Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; поріг індексації - це величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.

Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).

Відповідно до ч. 5 ст. 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі ст. 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток (до 1 січня 2016 року), 103 відсотка (після 1 січня 2016 року). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у ч. 1 цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1282-ХІІ порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

17 липня 2003 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову у № 1078, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі Порядок № 1078).

Згідно з п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 1 січня 2016 року 101 відсоток).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

За змістом абз. 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до абз. 2 п. 4 Порядку № 1078 оплата праці, у тому числі, грошове забезпечення, індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Згідно із абз. 4 п. 4 Порядку № 1078 частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.

Порядок визначення суми індексації протягом спірного періоду регулювався абз. 6 п. 4 Порядку № 1078 (з 15 березня 2018 року врегульований абз. 5 цього ж пункту з тотожнім змістом), згідно якого сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

9 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1013 Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів (далі Постанова № 1013), яка набрала чинності 15 грудня 2015 року.

Згідно з п. 6 цієї постанови вона застосовується з 1 грудня 2015 року.

Отже, з 1 грудня 2015 року п. 5 Порядку № 1078 застосовувався у новій редакції (в редакції, аналогічній абз. 6 п. 4 Порядку № 1078 до внесення змін постановою 1013.

Відповідно до редакції абз. 1 п. 5 Порядку № 1078, яка чинна з 1 грудня 2015 року, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Згідно з абз. 2 п. 5 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до абз. 3 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.

Абзацом 4 п. 5 Порядку № 1078 передбачено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Згідно з абз. 5 п. 5 Порядку № 1078 у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Відповідно до абз 6 п. 5 Порядку № 1078 до чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у п. 1-1 цього Порядку.

Пунктами 1, 3 Постанови № 1013, крім іншого, встановлено, що:

- підвищуються посадові оклади з 1 грудня 2015 року працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери;

- підвищуються з 1 грудня 2015 року на 10 відсотків посадові оклади працівників, розміри яких затверджено відповідними постановами Уряду;

- у межах видатків на оплату праці, затверджених у кошторисах органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, за рахунок виплат, пов`язаних з індексацією, надбавок, доплат, премій підвищуються на 25 відсотків посадові оклади керівних працівників, спеціалістів і службовців, розміри яких затверджено відповідними розпорядженнями й постановами Уряду;

- міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів доручено вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року;

- для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078.

Отже, з 1 грудня 2015 року Постановою № 1013 були підвищені посадові оклади окремих працівників бюджетної сфери. Крім цього, вказана постанова передбачала підвищення розмірів посадових окладів, тарифних ставок, заробітної плати, а також перегляд постійний додаткових виплат, щоб розмір такого підвищення у грудні 2015 року перевищив суму індексації у грудні 2015 року. Зазначене мало на меті «обнуління» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого непідвищення доходу працівників. У такому випадку для подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв зі змінами, внесеними Постановою № 1013.

Проаналізувавши наведені приписи Постанови № 1013, суд висновує, що січень 2016 року визначений для обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації заробітної плати тим працівникам/службовцям, яким були підвищені оклади/тарифні ставки з 1 грудня 2015 року.

При цьому Постановою № 1013 не встановлені підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовцям, а тому січень 2016 року не можна вважати місяцем підвищення доходу (місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)), з якого починається обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації грошового забезпечення позивача.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 березня 2023 року по справі № 620/7687/21 (п. 58) та у постанові від 22 березня 2023 року по справі № 380/1730/22 (п. 62).

Згідно із редакцією Порядку № 1078 (зі змінами, внесеними Постановою № 1013):

- у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків (абз. 1 п. 5);

- обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення грошових доходів населення (абз. 2 п. 5);

- для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник (п. 10-2).

Порівняльний аналіз наведених приписів свідчить про те, що внаслідок змін, запроваджених Постановою № 1013, з 1 грудня 2015 року діють єдині правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації для всіх працівників, незалежно від дати їх прийняття, переведення чи виходу на роботу.

Внаслідок цих змін Порядок № 1078 у редакції, що застосовується з 1 грудня 2015 року, не містить поняття базовий місяць і передбачає уніфікований підхід до обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації всіх працівників.

При цьому з 1 грудня 2015 року замість терміну базовий місяць використовується термін місяць підвищення доходу (місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій, щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати/доходу визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад).

Отже, з 1 грудня 2015 року зростання заробітної плати/доходу за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу.

Зазначене відрізняє поняття місяць підвищення доходу та базовий місяць, так як визначення останнього залежало також зростання заробітної плати за рахунок будь-якої з її постійних складових.

Системне тлумачення приписів Постанови № 1013 у взаємозв`язку із запровадженими нею змінами до п.п. 5, 10-2 Порядку № 1078, дає підстави для висновку, що для проведення подальшої індексації грошового забезпечення відповідачу у періоди, починаючи з 1 грудня 2015 року, належало переглянути базовий місяць, визначений за правилами, що діяли до цієї дати, визначивши при цьому місяць підвищення доходу позивача (тобто, місяць останнього підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою,яку займав позивач).

На час існування спірних правовідносин схеми посадових окладів військовослужбовців були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, яка була чинною з 1 січня 2008 року по 28 лютого 2018 року включно.

Таким чином, саме січень 2008 року є місяцем, за яким належало здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення позивача у період з 1 грудня 2015 року по 18 грудня 2017 року.

Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 26 січня 2022 року по справі № 400/1118/21, від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21, від 30 березня 2023 року по справі № 380/16409/21, від 4 квітня 2023 року по справі № 300/5628/21 та інших.

Враховуючи наведене, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що не здійснення нарахування та виплати позивачу індексації його грошового забезпечення із застосуванням при розрахунку індексації грошового забезпечення в якості місяця підвищення доходу, за яким належало здійснювати обчислення індексу споживчих цін, січня 2008 року - є протиправним (таким, що порушує право позивача на належне грошове забезпечення).

Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими.

Враховуючи, що Військова частина НОМЕР_3 у спірний період перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , що визнається відповідачами по справі та підтверджується листом/рішенням Департаменту фінансів МОУ від 30 червня 2015 року № 248/2/3/490 (а.с. 139), суд висновує, що виплата позивачу у вказаний період грошового забезпечення (у тому числі індексації) дійснювалась (фінансувалась) саме першим відповідачем.

Доказів на підтвердження покладення на Військову частину НОМЕР_3 обов`язку з нарахування грошового забезпечення позивачеві суду не надано.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Керуючись наведеними приписами, враховуючи, що саме перший відповідач здійснював фінансове забезпечення Військової частини НОМЕР_3 , де у спірний період проходив службу позивач, суд висновує, що й нарахування грошового забезпечення позивачу мало здійснюватись Військовою частиною НОМЕР_1 .

На підставі викладеного вище, беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження нарахування та виплати позивачу індексації за спірний період, керуючись приписами ч. 2 ст. 9 КАС України, суд висновує, що позовні вимоги позивача про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо застосування грудня 2015 року як місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення позивачу в період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 стосовно нарахування та виплати позивачеві у період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року індексації грошового забезпечення.

Щодо посилань першого відповідача на відсутність відповідного фінансування на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців за період з грудня 2015 року по квітень 2016 року, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.ст. 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 8 листопада 2005 року, заява № 63134/00). Реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. У зв`язку із цим при розгляді даної справи Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, зазначивши, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Системний аналіз наведеного дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Висновок суду щодо того, що обмежене фінансування жодним чином не має впливати на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення також узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах цього суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 825/1832/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20-а.

Зокрема, у постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 620/3282/18 Верховний Суд, серед іншого, зазначив про те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. Верховний Суд погодився з висновками судів про те, що відсутність бюджетного фінансування відповідача не позбавляє позивача права на отримання належних йому сум індексації грошового забезпечення та не звільняє відповідача від обов`язку ці суми виплачувати.

Отже, обмежене фінансування жодним чином не може впливати на право позивача на отримання суми індексації грошового забезпечення за спірний період у належному розмірі.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання першого відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року в сумі 11 188,72 грн, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; […] 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Верховний Суд у п. 62 постанови від 31 травня 2021 року по справі № 420/7110/19 зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову (у результаті виконання рішення суду особа фактично повернеться в той стан, у якому перебувала до моменту порушення її права чи законного інтересу).

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 та інших зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

В пунктах 116-117 постанови від 23 березня 2023 року по справі № 400/3826/21 Верховний Суд зазначив, що «…суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які позивач має право та які відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів позивача від порушень з боку відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини.».

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 5 цієї ж статті висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що позивач заявив позовні вимоги із визначенням певної суми до виплати, суд вважає за необхідне перевірити розрахунок цієї суми та визначити суму індексації грошового забезпечення, що підлягала нарахуванню та сплаті позивачу за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року.

Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (до 1 січня 2016 року - 101 відсоток).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абз. 2 цього пункту.

Згідно абз. 6 п. 4 Порядку № 1078 (яким у період спірних правовідносин визначався порядок визначення суми індексації) сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Керуючись наведеними вище приписами Порядку № 1078, суд розраховує розмір належної позивачу індексації за період з 1 грудня 2015 року по 18 грудня 2017 року за формулою:

І = Д x Кі / 100, де:

І сума індексації;

Д індексований дохід (в межах прожиткового мінімуму);

Кі коефіцієнт індексації (величина приросту індексу споживчих цін).

За наслідком такого розрахунку розмір індексації грошового забезпечення позивача за період з 1 грудня 2015 року по 18 грудня 2017 року склав:

- за грудень 2015 року:

індекс споживчих цін до попереднього місяця згідно з даними Держкомстату (https://ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2006/ct/cn_rik/isc/isc_u/isc_m_u.htm) склав 100,70%; індекс споживчих цін для визначення порогу індексації склав 100,70%, наростаючий індекс споживчих цін 267,10%.

Індексація склала: 1 378,00 грн (дохід в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб) х 167,10% (величина приросту індексу споживчих цін за період з січня 2008 року по грудень 2015 року) / 100 = 2 302,64 грн.

- за січень 2016 року:

індекс споживчих цін до попереднього місяця склав 100,90%, індекс споживчих цін для визначення порогу індексації 101,61%, наростаючий індекс споживчих цін 271,20%.

Сума індексації: 1 378,00 грн (дохід в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб) х 171,20% (величина приросту індексу споживчих цін) / 100 = 2 359,14 грн.

- за лютий 2016 року:

індекс споживчих цін до попереднього місяця склав 99,60%, індекс споживчих цін для визначення порогу індексації 101,20%, наростаючий індекс споживчих цін 271,20%.

Сума індексації: 1 378,00 грн (дохід в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб) х 171,20% (величина приросту індексу споживчих цін) / 100 = 2 359,14 грн.

- за березень 2016 року:

індекс споживчих цін до попереднього місяця склав 101,00%, індекс споживчих цін для визначення порогу індексації 102,21%, наростаючий індекс споживчих цін 271,20%.

Сума індексації: 1 378,00 грн (дохід в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб) х 171,20% (величина приросту індексу споживчих цін) / 100 = 2 359,14 грн.

- за квітень 2016 року:

індекс споживчих цін до попереднього місяця склав 103,5%, індекс споживчих цін для визначення порогу індексації 105,79%, наростаючий індекс споживчих цін 271,20%.

Сума індексації: 1 378,00 грн (дохід в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб) х 171,20% (величина приросту індексу споживчих цін) / 100 = 2 359,14 грн (із врахуванням 23 днів) = 1 808,67 грн.

Всього за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року розмір індексації, на яку позивач мав право, склав 11 188,72 грн.

Враховуючи наведене, беручи до уваги, що матеріали справи не містять відомостей про нарахування та виплату позивачу індексації за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року, позовні вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на його користь індексацію грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням місяця, за яким починається обчислення - січень 2008 року, в сумі 11 188,72 грн підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання першого відповідача при здійсненні нарахування та виплати індексації здійснити і дії щодо компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, - суд зазначає, що позовні вимоги в цій частині є передчасними (передбачають здійснення/не здійснення відповідачем певних дій/бездіяльності у майбутньому під час виконання рішення суду).

Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд виходить з такого.

Частиною 2 ст. 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком судом.

Враховуючи, що позивач жодним чином не обґрунтував необхідність встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, беручи до уваги, що встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду, суд висновує, що підстави для зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення по даній справі відсутні.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» позивач є звільненим від сплати судового збору.

Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому в силу вимог ст. 139 КАС України питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення позивача за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 1 грудня 2015 року по 23 квітня 2016 року із застосуванням при розрахунку такої індексації в якості місяця підвищення доходу, за яким належало здійснювати обчислення індексу споживчих цін - січня 2008 року, в сумі 11 188,72 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна