Справа № 380/25617/23
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20 листопада 2023 року справа № 380/25617/23
м. Львів

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Грень Н.М. перевірила матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту пенсійних питань та соціального захисту про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

встановила:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, з вимогами:

- визнати протиправними дії Департаменту Пенсійних питань та соціального захисту МВС України, які полягають у відмові внесенню змін у грошовий атестат № 302 від 01.07.2010 р. який був складений працівниками МВС України та довідку про розмір грошового забезпечення № 3886 від 29.12.2021 року яка була складена ДУ Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % з дати складення;

- зобов`язати Департамент Пенсійних питань та соціального захисту МВС України надіслати до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області відповідне звернення про проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням змін у грошовому атестаті № 302 від 01.07.2010 р. та довідці про розмір грошового забезпечення № 3886 від 29.12.2021 року щодо надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % з дати складення.

Ухвалою судді від 06.11.2023 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом подання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, із зазначенням підстав для поновлення строку (з доказами поважності пропуску строку звернення до суду.

На виконання вказаної ухвали позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. В обґрунтування заяви зазначив, що про невідповідність розмірів пенсії вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року та інших законодавчих актів дізнався кілька місяців тому із засобів масової інформації та консультацій з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу. Зазначив, що не обізнаний з особливостями пенсійного законодавства, у зв`язку з чим не міг знати, що його права порушено, тобто не встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень в розмірі 15%. Крім того, вказав що протягом тривалого часу звертався до МВС України зі скаргами. Однак, жодне звернення та чисельні скарги МВС України не розглянуло. Лише 19.10.2023 р. за вихідним № Б-25803/49-25576-2023 від 10.10.2023 позивач отримав відповідь від Департаменту пенсійних питань та соціального захисту МВС України, тобто виникли спірні правовідносини. Також зазначає, що при виході на пенсію пенсіонер не отримує жодного документу про нарахування пенсії, а усі документи передаються між МВС України, його підрозділами та відповідними Пенсійними фондами в областях.

Вирішуючи питання щодо поновлення пропущеного строку, суд враховує таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду, суд враховує таке.

Зі змісту позову слідує, що позивач не погоджується із діями Департаменту Пенсійних питань та соціального захисту МВС України, які полягають у відмові внесенню змін у грошовий атестат № 302 від 01.07.2010 р. який був складений працівниками МВС України та довідку про розмір грошового забезпечення № 3886 від 29.12.2021 року яка була складена ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 % з дати складення.

З матеріалів позовної заяви встановлено, що позивач звертався зі скаргою до Міністра внутрішніх справ України Д. Монастирського, у якій серед іншого вказував, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень становить 0%, тобто позивач позбавлений 15% посадового окладу до розміру пенсії. Також, позивач просив грошовий атестат та довідку скерувати до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Вказану скаргу позивач скерував 04.02.2022, що підтверджується копією фіскального чеку долученого позивачем до матеріалів позовної заяви.

Також, позивач звертався зі скаргою до Міністра внутрішніх справ України Д. Монастирського, у якій вказував серед іншого, що надбавка за службу в умовах режимних обмежень становить 0%, тобто позивач позбавлений 15% надбавки за роботу в умовах режимних обмежень. Вказану скаргу позивач скерував 06.06.2022, що підтверджується копією фіскального чеку долученого позивачем до матеріалів позовної заяви.

Крім того, державна установа Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області видала довідку від 29.12.2021 №3886 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2019 року згідно з постановою КМУ від 11.11.2015 №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції за прирівняною посадою поліцейського. Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2020 у справі № 380/9440/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 на підставі вказаної довідки.

Тобто, зі змісту скарг скерованих позивачем 04.02.2022 та 06.06.2022 слідує, що позивачу було відомо про те, що позивачу не включено до складових грошового забезпечення зазначених у грошовому атестаті № 302 від 01.07.2010 та довідці про розмір грошового забезпечення №3886 від 29.12.2021 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% сум грошового забезпечення.

Вказані обставини спростовують доводи позивача про те, що він дізнався про невідповідність розмірів пенсії вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року та інших законодавчих актів дізнався кілька місяців тому із засобів масової інформації та консультацій з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу.

При цьому, із даним позовом позивач звернувся 23.10.2023.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Порівняльний аналіз термінів дізнався та повинен дізнатися, що містяться в статті 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

З огляду на це, позивач повинен також ґрунтовно мотивувати, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 826/123/17 (провадження № К/9901/52573/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/80760943) де Верховний Суд вказав, що "встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Крім того, колегія суддів вважає недоречними доводи позивача про те, що йому не було відомо про правові підстави оскаржуваних рішень, тому що порушення прав позивача, на які він вказує в позові, ним обґрунтовано саме наявністю оскаржуваних рішень. Саме рішення впливають на правовідносин, а не їх обґрунтування".

Отже станом на дату скерування скарги 04.02.2022 позивачу було достеменно відомо про порушення його прав.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 24.02.2021 справа №800/30/17 (9901/328/18) провадження №11-401заі20 зазначила що законодавче обмеження строків звернення до суду насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Вжиття конструкції повинна була дізнатися слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними можуть бути визнані лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом або заявою про перегляд судового рішення, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Разом з тим, належних доказів поважності причин неможливості звернутися до суду в межах строку визначеного ст. 122 КАС України позивачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що пенсія є періодичним щомісячним платежем. Позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 2010 року та отримує пенсію призначену відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб № 2262-ХІІ від 09.04.1992.

Отже, про порушення своїх прав позивач мав дізнатися під час отримання таких виплат у розмірах, з якими він не погоджується. Ба більше, 29.12.2021 року Державною установою Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області складено та направлено на адресу позивача, а також до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області довідку про розмір грошового забезпечення № 3886 у складових якої відсутня надбавка за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 %. Таким чином, після отримання такої довідки позивачу було достеменно відомо про відсутність у складових такої довідки надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 15 %.

Суд зазначає, що отримання позивачем листа відповідача від 10.10.2023 у відповідь на заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на внесення змін до грошового атестату від 01.07.2010 та довідки про розмір грошового забезпечення від 29.12.2021, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 31 березня 2021 р. у справі №240/12017/19.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі Перез де Рада Каванілес проти Іспанії від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа Олександр Шевченко проти України, п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 1.380.2019.000255 адміністративне провадження № К/9901/6387/20

На дотримання строків звернення до адміністративного суду як однієї з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин неодноразово наголошувалось Верховним Судом, зокрема і в ухвалі Верховного Суду від 31.08.2020 у справі №9901/157/20.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До їх числа відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, та після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

З урахуванням наведених обставин та того, що позов поданий до суду більше ніж через 13 років в частині вимог про внесення змін до грошового атестату від 01.07.2010, та більше ніж через півтора року в частині вимог про внесення змін до довідки від 29.12.2021, суд вважає неповажними наведені причини пропуску позивачем строку звернення до суду, оскільки відсутні об`єктивні причини, тобто обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами, неможливості своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 123 КАС України суд повертає позовну заяву, якщо вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними.

Оскільки суд дійшов висновку, що повідомлені позивачем обставини не доводять поважності причин пропуску строку звернення до суду, позовну заяву слід повернути.

Також, суддя роз`яснює позивачу, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє його права на повторне звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 241, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

ухвалила:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Департаменту пенсійних питань та соціального захисту про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - повернути позивачу.

Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 00 к., відповідно до платіжного документа №0.0..1 від 23.10.2023.

Копію ухвали про повернення позовної заяви невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами.

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України та у строки, визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України

СуддяГрень Наталія Михайлівна