Справа № 240/31861/23
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Житомир справа № 240/31861/23

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 07.11.2023 (відмітка на поштовому конверті) звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №68246801 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого у справі №240/19053/20 виражену у не вжитті всіх передбачених законодавством заходів забезпечення його примусового виконання;

- зобов`язати виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №68246801 з примусового виконання виконавчого листа Житомирського окружного адміністративного суду, виданого у справі №240/19053/20 вжити всіх передбачених законодавством заходів забезпечення його примусового виконання.

В обґрунтування позову вказує, що на даний час рішення суду у справі №240/19053/20 вважається фактично не виконаним, оскільки за ним боржником не проведено виплату нарахованої за період із 17.07.2018 по 31.05.2022 додаткової пенсії у розмірі 488932,91 грн. У позові позивач зауважує, що відповідно до Положення 28-2 до повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області віднесено забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій. Виплата пенсій здійснюється за рахунок коштів ПФУ. Відтак, на переконання позивача, боржник в частині виплати вказаної суми мав і має можливість своєчасно виконати судове рішення, однак невжиття всіх необхідних заходів обумовило його невиконання.

Зазначає, що у зв`язку із бездіяльністю виконавця в частині не забезпечення виконання судового рішення щодо виплати боржником нарахованої за вказаний період додаткової пенсії, керівнику відповідача було направлено скаргу, відповідь на яку не отримано. Звертаючись до суду з позовом позивач зауважує, що матеріали виконавчого провадження в частині забезпечення виконання судового рішення, а саме щодо виплати боржником нарахованої період із 17.07.2018 по 31.05.2022 додаткової пенсії не підтверджують вичерпність виконавцем передбачених законодавством дій та приписів, оскільки виконавець обмежився лише формальними та загальними вимогами, які не були задоволені, винні особи до відповідальності не притягнуті. Просить позов задовольнити.

Суддя своєю ухвалою від 13 листопада 2023 року прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила спрощене позовне провадження та призначила судове засідання на 23.11.202.

До суду 21.11.2023 надійшла заява позивача про відкладення розгляду справи. У заяві зазначила, що у зв`язку із неотриманням відзиву на позов, з метою реалізації процесуальних прав просить відкласти судове засідання на інший день. Відповідь просить надати поштою.

У зв`язку із поданням позивачем клопотання, судове засідання було відкладено на 24.11.2023, оскільки відповідно до приписів ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Суд відмічає, що у позовній заяві позивач не зазначила про наявність електронного кабінету, не вказала свій номером телефону, факсу чи електронної пошти

Згідно ч. 2 статті 268 КАС України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

З урахуванням викладеного, позивач є повідомленим про дату та час судового засідання з моменту оприлюднення судом такої інформації на веб-порталі судової влади України.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 23.11.2023. Заперечуючи позовні вимоги відповідач зазначає, що у зв`язку з тим, що виплата заборгованості, що утворилась внаслідок нарахування пенсійних виплат за судовим рішенням може бути проведена за умови надходження відповідного бюджетного фінансування Пенсійному фонду України. Звертає увагу, що підставою для застосування штрафних санкцій до боржника може бути лише достовірна інформація, що боржником рішення не виконується без поважних причин. Звертає увагу, що позивачем у позові не визначено аргументованих підстав визнання бездіяльності державного виконавця. Просить відмовити у задоволенні позову, а розгляд справи здійснювати без участі представника відповідача.

Копії матеріалів виконавчого провадження надійшли на електронну пошту суду 24.11.2023.

Враховуючи скорочені строки розгляду даної категорії спорів (протягом десяти днів після відкриття провадження у справі), неявку позивача та представника позивача, судовий розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, встановив наступне.

Встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі №240/19053/20 ухвалено: "Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 17.07.2018 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян , які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік)".

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Сладь Тетяною Павлівною від 21.01.2022 відкрито виконавче провадження ВП №68246801 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Житомирським окружним адміністративним судом у справі №240/19053/20.

В матеріалах виконавчого провадження ВП №68246801 міститься інформація що у травні 2022 року державний виконавець направляв боржнику вимогу за №38/21202 від 13.05.2022.

У відповідь на вимогу, боржник (Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) листом надав інформацію про виконання рішення суду у справі №240/19053/20. Вказано, що розмір пенсії стягувача становить 17388,82 грн, у тому числі 13000,00 грн - підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному судом. Із 01.06.2022 виплата пенсії здійснюється у розмірі, визначеному на виконання рішення суду. Сума донарахованих коштів за період із 17.07.2018 по 31.05.2022, з урахуванням фактично виплачених коштів, складає 448932,91 грн. Зазначено, що інформацію про виконання рішення суду від 23.09.2021 у справі №240/19053/20 та про суму нарахованих, але не виплачених коштів надано Пенсійному фонду України шляхом включення до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів ПФУ підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної системи ПФУ. Вказано, що виплата заборгованості, що утворилась внаслідок нарахування пенсійних виплат за судовим рішенням може бути проведена за умови надходження відповідного бюджетного фінансування до ПФУ.

Окрім того, в матеріалах виконавчого провадження ВП №68246801 міститься вимога виконавця від 01.11.2023.

До позовної заяви позивач додала копію скарги від 24.10.2023 на бездіяльність державного виконавця та докази його вручення 02.11.2023.

У позові позивач зазначає, що відповіді на скаргу не отримувала.

Відповідач у відзиві вказує, що скаргу позивача було розглянуто та 02.11.2023 винесено постанову про перевірку виконавчого провадження, а постанову надіслано скаржнику 02.11.2023. Однак до суду зазначених у відзиві доказів, відповідач не надав.

Звертаючись до суду з позовом позивач вважає, що відповідачем не вжито всіх передбачених законодавством заходів забезпечення примусового виконання судового рішення, оскільки нарахована заборгованість у розмірі 488932,91 грн боржником не виплачена. Просить позов задовольнити.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із статтею 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону № 1404-VIII державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 1 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

З матеріалів справи вбачається та позивачем не заперечується, що на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року у справі №240/19053/20 боржником у ВП №68246801 проведено нарахування підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно із законом "Про Державний бюджет України" на відповідний рік.

Однак, звертаючись до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що виражена у не вжитті всіх передбачених законодавством заходів забезпечення його примусового виконання, позивач зазначає, що боржником на виконання рішення суду у справі №240/19053/20 здійснено нарахування підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, що проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 17.07.2018 по 31.05.2022, однак нарахована сума, що складає 488932,91 грн, боржником не виплачена.

Розглядаючи позов про повноту дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд враховує, що, Законом України "Про виконавче провадження" на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на реалізацію якого останній має вжити усі передбачені Законом заходи в межах встановлених повноважень.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс ("Піалопулос та інші проти Греції","Юрій Миколайович Іванов проти України","Горнсбі проти Греції").

У Рішенні від 27.11.2008 по справі №1-37/2008 Конституційний Суд України вказав, що Закон про Державний бюджет України як правовий акт, що має особливий предмет регулювання (визначення доходів та видатків на загальносуспільні потреби), створює належні умови для реалізації законів України, інших нормативно-правових актів, ухвалених до його прийняття, які передбачають фінансові зобов`язання держави перед громадянами і територіальними громадами. Саме у виконанні цих зобов`язань утверджується сутність держави як соціальної і правової.

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів № 13 (2010)"Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень" в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Суд зауважує, що невиплата боржником у ВП №68246801 заборгованості у розмірі 488932,91 грн, на переконання позивача, свідчить про невжиття державним виконавцем всіх передбачених законодавством законодавством заходів забезпечення його примусового виконання. Лише вказана обставина зазначена у позові, як така, що порушує права позивача.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник у відповідь на Вимогу виконавця від 13.05.2022, повідомив, що сума нарахованих, але не виплачених коштів включена до реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів ПФУ підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної системи ПФУ. Вказано, що виплата заборгованості, що утворилась внаслідок нарахування пенсійних виплат за судовим рішенням може бути проведена за умови надходження відповідного бюджетного фінансування до ПФУ (а.с. 38).

Згідно з пунктом 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486 (далі Положення № 28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Підпунктами 7, 8 пункту 4 Положення № 28-2 передбачено, що управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань: призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, до повноважень управлінь Пенсійного фонду України в містах (у тому числі Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) серед іншого віднесено забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплата пенсій. Виплати пенсій здійснюються Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, в межах виконавчого провадження боржник: здійснив нарахування та із червня 2022 року виплату доплати до пенсії стягувача; нарахував суму коштів до виплати за період із 17.07.2018 по 31.05.2022, включив рішення суду до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, про що повідомив державного виконавця (а.с. 38).

З урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає, що відповідач вжив усіх передбачених законом заходів для примусового виконання рішення рішення суду у ВП №68246801, а невиплата грошових коштів за відсутності відповідного бюджетного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, про що неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема в ухвалі Суду від 16 липня 2018 року у справі №811/1469/18 та у постанові від 15.05.2020 у справі №812/1813/18 та не свідчить про невжиття державним виконавцем всіх заходів, передбачених законодавством для забезпечення його примусового виконання.

Суд зауважує, державний виконавець не може самостійно виконати рішення суду без участі боржника.

Разом з тим, в межах спірних правовідносин суд не надає правову оцінку діям/бездіяльності боржника щодо виконання/невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, а лише повноті дій державного виконавця, вчинених в межах ВП №68246801.

Пенсійний фонд України не є стороною виконавчого провадження ВП №68246801.

Отже, оскільки виплата коштів за рішенням суду, на виконання якого нарахована заборгованість, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, здійснюється в межах затверджених бюджетних призначень для здійснення відповідних виплат, тому ГУПФУ в Житомирській області не може здійснити таку виплату за рахунок Пенсійного фонду призначеного для виплати пенсій, а єдиним можливим варіантом повного виконання рішення суду є виділення коштів з Державного бюджету України на виплату нарахованої позивачу заборгованості у розмірі 488932,91 грн, на що не може вплинути ні державний виконавець ні ГУПФУ в Житомирській області, у зв`язку з відсутністю відповідних повноважень, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням встановлених під час розгляду адміністративної справи обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014. РНОКПП/) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Лавренчук

Повний текст складено: 24 листопада 2023 р.