Справа № 160/27589/23
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2023-10-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 жовтня 2023 року Справа 160/27589/23

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Юхно І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язання виплатити заборгованість згідно рішення суду та моральну шкоду за невиконання рішення суду,-

ВСТАНОВИВ:

23.10.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ФД 93786 ОСОБА_1 згідно до Постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області встановити та виплатити в місячний строк з моменту отримання рішення суду, яке набрало законної сили з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ОСОБА_1 у відповідності до Постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 року згідно раніше виплачених сум (фактично 60000грн.);

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити в місячний строк з моменту отримання рішення суду, яке набрало законної сили заборгованість, яка виникла з 01.04.2019 по 31.05.2022 року в розмірі 126789,60 копійок згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №160/23713/21 та виконавчого провадження № 69341502 від 06.07.2022 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити в місячний строк з момент отримання рішення суду, яке набрало законної сили моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн згідно п.4 (моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи) ст. 23 Цивільного Кодексу України за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі № 160/23713/21.

Згідно з положеннями частини 8 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) питання про відкриття провадження в адміністративній справі суддя вирішує протягом п`яти днів з дня надходження до адміністративного суду позовної заяви, заяви про усунення недоліків позовної заяви у разі залишення позовної заяви без руху, або отримання судом у порядку, визначеному частинами третьою-шостою цієї статті, інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи.

Оскільки 28.10.2023-29.10.2023 були вихідними днями, суд на підстави положень ч.6 ст.120 КАС України вирішує питання про відкриття провадження у справі в перший робочий день 30.10.2023.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 Кодексу адміністративного судочинства України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 6 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Частиною 4 статті 172 КАС України передбачено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем оскаржуються дії ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ФД 93786 ОСОБА_1 згідно до Постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб».

Одночасно позивачем заявлено вимогу про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити в місячний строк з момент отримання рішення суду, яке набрало законної сили моральну шкоду в розмірі 20000 грн згідно п.4 (моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи) ст. 23 Цивільного Кодексу України за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі № 160/23713/21.

З матеріалів позову вбачається, що в тексті позовної заяві в обґрунтування позовної вимог позивач посилається, зокрема, на те, що «рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №160/23713/21 від 15.02.2022 року до цього часу не виконане. Кошти в сумі 126789 гривен 60 копійок не виплачені. Відкриття виконавчого провадження № 69341502 від 06.07.2022 року та заява про встановлення судового контролю», не вказуючи в тексті позовної заяви жодних обґрунтувань моральної шкоди, завданої йому, невиконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі № 160/23713/21.

Відповідно до пунктів 3 та 6 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 КАС України та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.172 КАС України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1955 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Згідно з частиною п`ятою статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Отже, вимоги про відшкодування шкоди можуть розглядатися за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, завданої протиправними діями суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та від 22.08.2018 у справі № 766/10783/16-ц (провадження № 14-278цс18).

Як вже зазначено судом вище, ОСОБА_1 у позовній заяві одночасно з позовною вимогою про оскарження дій ГУ ПФУ України в Дніпропетровській області щодо не нарахування та невиплати з 01.07.2021 року щомісячної доплати у розмірі 2000 грн. до призначеної пенсії ФД 93786 ОСОБА_1 згідно до Постанови КМУ № 713 від 14.07.2021 року «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» заявлено, зокрема, позовну вимогу про «зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити в місячний строк з момент отримання рішення суду, яке набрало законної сили моральну шкоду в розмірі 20000 грн згідно п.4 (моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи) ст. 23 Цивільного Кодексу України за невиконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі №160/23713/21».

Тобто, позивач просить стягнути моральну шкоду, заподіяну протиправними діями суб`єкта владних повноважень , які не є предметом розгляду цієї справи, відтак, не поєднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 Цивільного процесуального кодексу України; далі - ЦПК).

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пунктів 8 та 9 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З огляду на викладене та враховуючи, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена ОСОБА_1 не в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір щодо правомірності дій, якими, як стверджує позивач, йому завдана така моральна шкода, суд доходить висновку, що ця позовна вимога має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Наведеного висновку дотримався Верховний Суд у постанові від 17.09.2021 у справі № 580/2091/21.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Водночас, суд звертає увагу, що позивачем в прохальній частині позову заявлено вимогу про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити в місячний строк з моменту отримання рішення суду, яке набрало законної сили заборгованість, яка виникла з 01.04.2019 по 31.05.2022 року в розмірі 126789,60 копійок згідно рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 року по справі № 160/23713/21 та виконавчого провадження № 69341502 від 06.07.2022 року.

Суд звертає увагу позивача, що згідно з частиною 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Частинами 2 та 4 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі також - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а на підставі аналізу положень Закону № 1404-VIII дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404-VIII.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду. Ці норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язані з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів позивача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18 та від 09.07.2019 у справі №826/17587/18.

Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.

З огляду на вищенаведене, суд наголошує, що при розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а.

Зважаючи на викладене, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов. У зв`язку з цим, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Наведений висновок узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02.11.2021 у справі № 620/1528/19.

Тобто, питання стосовно виконання/невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судового рішення від 15.02.2022 у справі №160/23713/21 може бути досліджено судом виключно в порядку судового контролю за його виконанням, а не шляхом подання окремого адміністративного позову.

Отже, позивачем в позовній заяві об`єднано позовні вимоги, які належить розглядати в порядку різного судочинства, тобто порушено правила об`єднання позовних вимог.

Пунктом 6 частини 4 статті 169 КАС України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

З огляду на вищевикладене та вищенаведені норми, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 169, 171, 172, 248, 256, 382, 383 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, зобов`язання виплатити заборгованість згідно рішення суду та моральну шкоду за невиконання рішення суду повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачеві разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 КАС України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 КАС України.

Суддя І.В. Юхно