Справа № 520/4486/23
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2023-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 р. Справа № 520/4486/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 11.07.23 по справі № 520/4486/23

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Харківського окружного адміністративного суду, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті Відділу Державного нагляду (контролю) у Харківській області №335600 від 13.12.2022 року про застосування адміністративно - господарського штрафу до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 17000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 через додаток Дія отримано постанову державного виконавця Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Меженського В.В. від 22.02.2023 у виконавчому провадженні ВП №71071295, якою ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. З вказаною постановою позивач не погоджується, оскільки не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року відмовлено у задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, вважає , що рішення є незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі позивач вказує на те, що суд першої інстанції не застосував п. 2 Постанови Кабінету міністрів України від 30.01.2012р. №137 "Про затвердження Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу", за яким замовником проведення перевірки технічного стану транспортних засобів є власник транспортного засобу або уповноважена ним особа. Зазначає, що судом першої інстанції не застосовано п. 12 вищезазначеної Постанови від 30.01.2012 року. №317, за яким обов`язковий технічний контроль транспортного засобу проводиться після здійснення його зовнішнього огляду з метою ідентифікації транспортного засобу, звірки ідентифікаційних номерів та номерних знаків транспортного засобу з даними реєстраційних документів, встановлення комплектності. Виходячи з вищезазначеного, позивач наголошує, що для проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та складання постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №335600 від 13.12.2022 року, з метою ідентифікації транспортного засобу, звірки ідентифікаційних номерів та номерних знаків транспортного засобу, відповідач був зобов`язаний використовувати реєстраційні документи на транспортний засіб, а не товаро-транспортну накладну від 08.11.2022 р., оскільки позивач ФОП ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, а відтак, не може бути замовником проведення перевірки технічного стану транспортних засобів. Апелянт вказує, що судом першої інстанції не звернуто увагу, що в своїй позовній заяві позивач ФОП ОСОБА_1 повідомляв суд, що у власності та в користуванні позивача відсутні транспортні засоби, відсутні наймані працівники водії, а у видах діяльності відсутній відповідний вид діяльності як перевезення вантажів, що підтверджується випискою з ЄДР та витягом з реєстру платників податків єдиного податку, тобто позивач не є автомобільним перевізником в розумінні ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", що залишилось поза увагою суду. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 липня 2023 року, прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області подала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 року без змін. Зазначає, що матеріали справи містять копію товарно-транспортної накладної №gtd-052 від 08.11.2022, за якою автомобільним перевізником визначено саме позивача ФОП ОСОБА_1 , а замовником вказано ТОВ "ГЕРАФАК". За твердження відповідача, у суду немає підстав вважати, що дані, які містяться у ТТН, є помилковими або невірними. Доказів того, що вказана ТТН складена помилково, пояснень, за яких обставин сталася така помилка, до суду позивачем не надано, а тому у суду були наявні підстави критично ставитись до тверджень щодо помилковості інформації, зазначеній в ТТН. Звертає увагу, що твердження скаржника про відсутність повноважень стосовно замовлення перевірки технічного стану транспортного засобу не може бути підставою для звільнення його від обов`язку мати у наявності та пред`являти водієм перевіряючим особам документи, які передбачені законом.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Оскільки оскаржуване рішення суду першої інстанції було розглянуто в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи і заявником не наведено достатніх мотивів для необхідності призначення справи до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні, колегія суддів вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа та підтвердженням позивача про отримання ухвал суду електронною поштою.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи у їх сукупності , колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що згідно з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, позивач як фізична особа підприємець зареєстрований 07.10.2005 та за КВЕД здійснює наступні види економічної діяльності: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Відповідно до витягу з єдиного реєстру платників єдиного податку №218, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування з 01.04.2016, група та ставка єдиного податку 3.

Головним спеціалістом Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті Опреєм В.І. та старшими державними інспекторами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Шинкаревичем Я.Д., Зотовим Р.А. та Гриценком О.М. на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок від 07.11.2022 №10517/31/27-22 та направлення на рейдову перевірку №014222 від 07.11.2022, проводилась рейдова перевірка на а/д Н-14 "Олександрівка-Кропивницький-Миколаїв" км 75+812, М-30 "Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка-Луганськ-Ізварине" км 781+685, км 835+731, Н-01 "Київ-Знам`янка" км241+800, у Кропивницькому, Голованівському, Новоукраїнському, Олександрівському районах щодо дотримання ними вимог чинного автотранспортного законодавства України.

Результати рейдової перевірки оформлені актом №318709 від 10.11.2022, яким зафіксовано порушення позивачем, передбачене абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме перевезення вантажу за відсутності на момент перевірки документів визначених ст. 48 цього Закону, а саме протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів.

Листом від 28.11.2022 №43400/40/24-22 Відділ державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив ФОП ОСОБА_1 про те, що розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відбудеться 13 грудня 2022 року з 09:00 до 12:00 години. Вказане повідомлення направлено позивачу рекомендованим поштовим відправленням 28.11.2022 №024.

На підставі акту перевірки №318709 від 10.11.2022 Відділом державного нагляду (контролю) у Харківській області Державної служби України з безпеки на транспорті складено постанову №335600 від 13.12.2022 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ФОП ОСОБА_1 у розмірі 17000,00 грн за порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачено абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Не погодившись з правомірністю вказаної постанови контролюючого органу, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 за № 2344-III (далі також - Закон № 2344-III).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

За приписами ч. 12 ст. 6 Закону № 2344-III державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Положеннями статті 1 Закону України №2344 визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно частини другої статті 48 Закону України №2344 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

За обставинами справи, перевіркою було встановлено порушення вимог ст. 48 Закону України №2344, зокрема відсутність протоколів перевірки технічного стану транспортних засобів.

За частиною другою статті 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов`язаний: мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до вимог статті 33 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України "Про автомобільний транспорт" договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі.

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила).

Відповідно до пункту 11.1 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

В свою чергу, Розділом 1 вказаних Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до абзацу 2 пункту 11.1. Правил товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Так, інформацію про перевізника та/або експедитора має бути зазначено в товарно-транспортній накладній.

Однак, загальними нормами Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.

У зв`язку із зазначеним, колегія суддів вважає, що товарна-транспортна накладна, на підставі якої суд першої інстанції обґрунтовує свою позицію, не є документом, що беззаперечно підтверджує встановлення факту визначення в якості перевізника саме ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, згідно вимог Закону України "Про автомобільний транспорт", для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Отже, вимога встановлена статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" щодо наявності товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документу на вантаж, спрямована не до автомобільного перевізника, а до водія, оскільки товарно-транспортна накладна є документом на вантаж, а не документом, який визначає автомобільного перевізника.

Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою в Окремій думці судді Верховного Суду від 01 червня 2023 року в адміністративній справі № 560/514/22.

У даному випадку недостатньо відомостей, вказаних у товарно-транспортній накладній №gtd-052 від 08.11.2022, з якої вбачається, що автомобільним перевізником значиться ФОП ОСОБА_1 , замовником ТОВ «Герафак».

Крім того, ухвалами Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2023 витребувано у Замовника - ТОВ "ГЕРАФАК" та автомобільного перевізника ФОП ОСОБА_1 пояснення, а саме чи укладався між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "ГЕРАФАК" договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом; якщо так, суд просив надати копію вказаного договору; якщо такий договір не укладався, - надати пояснення щодо зазначення в товарно-транспортній накладній від 08.11.2022 №gtd-052 в якості перевізника саме ФОП ОСОБА_1 .

Позивачем надано до суду пояснення, в яких останній зазначив, що у нього відсутні у власності транспортні засоби, наймані працівники - водії, а у видах діяльності за КВЕД відсутній вид діяльності, як перевезення вантажів. Також, зазначив, що він помилково вказаний у товарно-транспортній накладній №gtd-052, оскільки не є перевізником та не укладав договору з перевезення зазначеного в ній вантажу з ТОВ "ГЕРАФАК".

Замовник, ТОВ "ГЕРАФАК" у своїх поясненнях, наданих суду, вказав, що він не укладав договору перевезення зазначеного вантажу з ФОП ОСОБА_1 , оскільки не є замовником у зазначеній товарно-транспортній накладній №gtd-052 від 08.11.2022. Таким чином, ТОВ "ГЕРАФАК" зазначено у ТТН помилково.

Вищезазначене свідчить про відсутність відносин з надання послуг перевезення вантажів між ТОВ "ГЕРАФАК" та ФОП ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять договору з перевезення вантажу.

В контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити з того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.10.2023 по справі №640/27759/21, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою для врахування при розгляді даної справи.

З матеріалів справи встановлено, під час проведення рейдової перевірки зупинено транспортний засіб марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки KOGEL, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 є власником транспортного засобу марки DAF, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 2002, дата першої реєстрації 18.10.2012 та причепу марки KOGEL, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , рік випуску 1998, дата першої реєстрації 18.10.2012 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Однак, матеріали справи не містять документів, що свідчать про передачу права користування транспортним засобом юридичній особі, на підставі договору позички (передачі, оренди, тощо) транспортного засобу для здійснення діяльності з перевезення вантажів ФОП ОСОБА_1 .

Доказів того, що ОСОБА_3 передала у користування цей транспортний засіб ФОП ОСОБА_1 , у матеріалах справи немає, тому підстав стверджувати, що, у цьому випадку, автомобільним перевізником був ФОП ОСОБА_1 , у апеляційного суду немає.

Повертаючись до встановлених обставин у справі, колегія суддів доходить висновку, що ФОП ОСОБА_1 не може вважатися автомобільним перевізником, оскільки він не надає послугу згідно підстави договору договором про перевезення вантажу транспортним засобом, на підставі договору позички (передачі, оренди, тощо) транспортного засобу та тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб, тому не може бути суб`єктом відповідно в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

Ця обставина є самостійною підставою для скасування постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки вказаним доводам позивача та посиланням на відповідні докази, які є основними для встановлення дійсного автомобільного перевізника, що він фактично не є перевізником, оскільки не надає жодних послуг з перевезення на підставі чинного законодавства, не має найманих працівників, а у видах діяльності відсутній відповідний вид діяльності як перевезення вантажів, що підтверджується випискою з ЄДР та витягом з реєстру платників єдиного податку, та не вжив усіх визначених законом заходів щодо встановлення дійсних обставин справи, які склалися між учасниками справи в момент здійснення спірної перевірки.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають саме перевізники, а не власники транспортних засобів за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього, у відповідності до ст. 1 Правил дорожнього руху України.

Наведені обставини щодо відсутності документів, підтверджуючих те, що ФОП ОСОБА_1 є перевізником, суд першої інстанції не взяв до уваги, що призвело до невірного вирішення справи по суті.

Інші аргументи, наведені сторонами, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Згідно з приписами ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст. 139 КАС України.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.07.2023 по справі № 520/4486/23 - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу Державного нагляду (контролю) у Харківській області №335600 від 13.12.2022 року про застосування адміністративно - господарського штрафу до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі 17000,00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Харківській області на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2684,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош О.В. Присяжнюк