Справа № 600/2801/23-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 р. м. Чернівці Справа № 600/2801/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

I. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач) в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту про звільнення ОСОБА_2 з військової служби від 04.04.2023 року та щодо незвільнення ОСОБА_1 за п-п «Г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 за п-п «Г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, у зв`язку із наявністю матері дружини із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

1.2. Ухвалою суду від 08.05.2023 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та повідомлено сторони про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача

2.1. Згідно поданої до суду позовної заяви позиція позивача обґрунтовується наступним.

2.2. Так представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у Збройних Силах України у складі Військової частини НОМЕР_1 .

2.3. 04.04.2023 року позивач особисто підписав рапорт на звільнення з військової служби та уповноважив свого адвоката як представника направити його безпосередньому керівнику командиру 7 роти 3 батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_1 про його звільнення на підставі п-п «Г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через сімейні обставини у зв`язку із наявністю матері дружини із числа осіб з інвалідністю II групи та необхідністю догляду за нею, що підтверджується витягом із акту огляду МСЕК серії 12 ААГ « 348979 від 17.03.2023 року. Вказаний рапорт був направлений «Новою поштою» на ім`я медика військової частини, яка зобов`язалась передати документи безпосередньому командиру. Отримання документів підтверджується тренінгом відстеження додатку «Нової пошти», який додається.

2.4. Окрім того, 04.04.2023 року був складений позивачем рапорт на звільнення аналогічного змісту та було направлено на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 для його відома про подання ОСОБА_1 такого рапорту.

2.5. 04.04.2023 року представником позивача в інтересах позивача направлено адвокатський запит з метою отримання інформації про результати розгляду рапорту Буражука М.І. 18.04.2023 року відповідачем надано відповідь на адвокатський запит із змісту якої вбачається, що солдат ОСОБА_1 знаходиться в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , а рапорт на звільнення з військової служби відправлений з м. Чернівці, також у рапорті на звільнення підпис військовослужбовця суттєво різниться від того, що є в особистих документах військовослужбовця. Позивач розцінює вказану відповідь як нерозгляд поданого рапорту та незвільнення його з військової служби як протиправну бездіяльність відповідача.

2.6. Представник позивача наголошує, що відповідно до п-п «Г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовець звільняється з військової служби у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб інвалідністю І чи II групи. Таким чином, у ОСОБА_1 є матір дружини із числа осіб з інвалідністю II групи, а тому він має право на звільнення з військової служби.

2.7. За наявності підстав для звільнення позивача з військової служби він особисто підписав вищевказаний рапорт та уповноважив адвоката на його відправлення з нотаріальними копіями з міста Чернівці. Відтак, відповідь відповідача на адвокатський запит не відповідає фактичним обставинам справи та розцінюється позивачем як відмова у розгляді його рапорту з метою уникнення його звільнення з військової служби. Отже, позивачем та його представником було дотримано вимоги щодо подачі рапорту до військової частини.

Позиція відповідача

2.8. До суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача заперечує щодо задоволення позову з огляду на наступне.

2.9. Так, наголошує, що щодо розгляду рапорту на звільнення та звільнення ОСОБА_1 , то адвокату була надана відповідь від 18.04.2023 року з вих.№5146, де роз`яснено, що такий рапорт розглянутий та привів до сумніву підписання рапорту позивачем, оскільки на той момент позивач знаходився в розташуванні військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , а представник позивача Поляк М.В. знаходиться у м. Чернівці. Тобто фізично, позивач не міг підписати договір на надання правничої допомоги та сам рапорт. Крім цього розглянувши інші документи, які підписував у частині позивач, то підписи суттєво відрізняються.

2.10. Щодо самого звільнення ОСОБА_1 з військової служби, то він порушив порядок звернення військовослужбовців, адже для звільнення з військової служби необхідно звернутись до свого безпосереднього командира з рапортом та підтверджуючими документами, оскільки статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника, однак не до адвоката, який підписує за нього.

2.11. Таким чином позивач зобов`язаний звернутись з рапортом на звільнення до безпосереднього командира.

2.12. Додатково повідомляє, що військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 (наказ командира військової частини НОМЕР_1 №120 від 09.05.2023 року), який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2023 року, який знятий зі всіх видів забезпечення, відносно нього проводиться службове розслідування та матеріали службового розслідування будуть направленні до Державного бюро розслідувань оскільки самовільне залишення військової частини передбачає ознаки ст. 407 Кримінального кодексу України.

2.13. Таким чином для вчинення будь-яких дій військовослужбовець повинен повернутись у розташування військової частини НОМЕР_1 та власноруч написати рапорт згідно ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та підписати його.

ІІІ. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

3.1. Дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін, судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у Збройних Силах України у складі Військової частини НОМЕР_1 .

3.2. 04.04.2023 року за підписом ОСОБА_1 оформлено рапорти про звільнення з військової служби, які адресовані командиру 7 роти 3 батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_1 та командиру військової частини НОМЕР_1 .

Як повідомлено представником позивача, рапорт, адресований командиру 7 роти 3 батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_1 , був направлений « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я медика військової частини, яка зобов`язалась передати документи безпосередньому командиру. Отримання документів підтверджується тренінгом «Нової пошти» про відстеження відправлення за №81.

3.3. Окрім цього, 04.04.2023 року представником позивача адвокатом Поляк М.В. оформлено адвокатські запити, які адресовані командиру 7 роти 3 батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_1 та командиру військової частини НОМЕР_1 , згідно змісту яких просить розглянути рапорти ОСОБА_1 , рядового військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби та повідомити її про результати розгляду рапортів і прийняте рішення.

Судом встановлено, що згідно опису вкладення у цінний лист, а також накладної Укрпошти №358 від 04.04.2023 року, адвокатський запит на ім`я військової частини НОМЕР_1 направлено АО «Поляк і партнери» з м. Чернівці до м. Яворів (Львівської області) з долученими до нього документами (у тому числі і рапортом ОСОБА_1 ).

3.4. У відповідь на адвокатський запит, листом від 18.04.2023 року №5146вих за підписом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 повідомлено, що солдат ОСОБА_1 знаходиться в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , а рапорт на звільнення з військової служби відправлений з м. Чернівці, також у рапорті на звільнення підпис військовослужбовця суттєво різниться від того, що є в особистих документах військовослужбовця. Наголошено, що для звільнення з військової служби військовослужбовець має особисто звернутись з рапортом на звільнення з військової служби до свого безпосереднього командира як визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

ІV. РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА

4.1. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

4.2. Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України Про правовий режим воєнного стану заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

4.3. Згідно із статтею 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

4.4. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі Указ №69/2022). Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

4.5. У свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України Про військовий обов`язок та військову службу від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232-XII).

4.6. Статтею 26 Закону №2232-XII (в редакції, чинній на час подання позивачем рапорту про звільнення з військової служби), визначено підстави для звільнення з військової служби. Зокрема, пунктом 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо незвільнення ОСОБА_1 за п-п «Г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з наявністю матері дружини як особи з інвалідністю ІІ групи.

5.2. Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет правомірності такій бездіяльності відповідача, оцінивши її через призму верховенства права та критеріїв законності рішення, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

5.3. При цьому суд наголошує, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.

Щодо суті спору

5.4. Як встановлено судом, ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

5.5. В той же час, позивач виявив своє небажання продовжувати проходити військову службу та подав рапорт про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю матері дружини як особи з інвалідністю ІІ групи, через що 04.04.2023 року за підписом ОСОБА_1 оформлено рапорти про звільнення з військової служби, які адресовані командиру 7 роти 3 батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_1 та командиру військової частини НОМЕР_1 .

5.6. Водночас, спір між сторонами виник щодо неналежного розгляду вказаних рапортів на звільнення по суті.

5.7. Так, позиція позивача у цій справі, згідно доводів його представника, полягає у тому, що позивач розцінює надану на адвокатський запит відповідь, як нерозгляд поданого рапорту та незвільнення його з військової служби, як протиправну бездіяльність відповідача.

5.8. Натомість представник позивача заперечує таку позицію та стверджує, що саме ОСОБА_1 порушив порядок звернення військовослужбовців, адже для звільнення з військової служби необхідно звернутись до свого безпосереднього командира з рапортом та підтверджуючими документами, оскільки статтею 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника, однак не до адвоката, який підписує за нього. Окрім цього вказує, що поданий позивачем рапорт розглянутий та привів до сумніву підписання рапорту позивачем, оскільки на той момент позивач знаходився в розташуванні військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , а представник позивача Поляк М.В. знаходиться у м. Чернівці. Тобто фізично, позивач не міг підписати договір на надання правничої допомоги та сам рапорт. Крім цього розглянувши інші документи, які підписував у частині позивач, то підписи суттєво відрізняються.

5.9. У контексті тлумачення та застосування абзацу 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII суд зазначає, що системний аналіз даної норми дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав:

1) в разі наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю, незалежно від групи інвалідності. При цьому вказана норма не ставить звільнення з військової служби у залежність від наявності певної групи інвалідності, а передбачає таку можливість в силу того, що один із подружжя є інвалідом, без конкретизації якої саме групи є інвалідність;

- 2) та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

5.10. Тобто, абзацом 5 підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII передбачено окрему самостійну підставу для звільнення військовослужбовця з військової служби за сімейними обставинами у разі наявності одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

5.11. Суд зазначає, що Указом Президенти України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» (далі Положення № 1153, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

5.12. Згідно підпункту 2 пункту 235 Розділу «XII. Звільнення з військової служби» Положення № 1153 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»:

- у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами - командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них;

- у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами - командувачами видів Збройних Сил України, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, командиром військової частини НОМЕР_4 , начальником Генерального штабу Збройних Сил України, керівником служби персоналу Міністерства оборони України, начальником Національного університету оборони України імені Івана Черняховського;

- у військових званнях до бригадного генерала (коммодора) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Головнокомандувачем Збройних Сил України;

- у військових званнях до генерал-лейтенанта (віце-адмірала) та прирівняних до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців" військових звань включно за всіма підставами - Міністром оборони України;

- у військових званнях генерала (адмірала) та прирівняному до них згідно із пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 4 червня 2020 року № 680-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо військових звань військовослужбовців» військовому званні - Президентом України.

5.13. Як передбачено пунктом 233 Розділу «XII. Звільнення з військової служби» Положення № 1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

5.14. У свою чергу, пунктом 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

5.15. Згідно пункту 241 Розділу «XII. Звільнення з військової служби» Положення № 1153 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

5.16. Аналіз вищенаведених положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення № 1153 вказує на те, що з метою звільнення з військової служби ОСОБА_1 належить звертатися до командира бригади (полку, корабля 1 рангу), або ж посадової особи, яка відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняна до них.

5.17. У цій справі судом досліджено хронологію подій з одного боку щодо звернення ОСОБА_1 та його представником із рапортами про його звільнення та з іншого боку, - щодо їх розгляду уповноваженими на це посадовими особами військової частини НОМЕР_1 .

5.18. Так судом у цій справі встановлено, що 04.04.2023 року за підписом ОСОБА_1 оформлено рапорти про звільнення з військової служби, які адресовані командиру 7 роти 3 батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_1 та командиру військової частини НОМЕР_1 . Як повідомлено представником позивача, рапорт, адресований командиру 7 роти 3 батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_1 , був направлений « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на ім`я медика військової частини, яка зобов`язалась передати документи безпосередньому командиру. Отримання документів підтверджується тренінгом «Нової пошти» про відстеження відправлення за №81.

5.19. Окрім цього, 04.04.2023 року представником позивача адвокатом Поляк М.В. оформлено адвокатські запити, які адресовані командиру 7 роти 3 батальйону НОМЕР_3 бригади військової частини НОМЕР_1 та командиру військової частини НОМЕР_1 , згідно змісту яких просить розглянути рапорти ОСОБА_1 , рядового військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби та повідомити її про результати розгляду рапортів і прийняте рішення. Згідно опису вкладення у цінний лист, а також накладної Укрпошти №358 від 04.04.2023 року, адвокатський запит на ім`я військової частини НОМЕР_1 направлено АО «Поляк і партнери» з м. Чернівці до м. Яворів (Львівської області) з долученими до нього документами (у тому числі і рапортом ОСОБА_1 ).

5.20. У свою чергу, сторонами суду надано лише відповідь на адвокатський запит, яку оформлено листом від 18.04.2023 року №5146вих за підписом ТВО командира відповідачем військової частини НОМЕР_1 . Вказаним листом повідомлено представником позивача адвоката Поляк М.В. про те, що солдат ОСОБА_1 знаходиться в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , а рапорт на звільнення з військової служби відправлений з м. Чернівці, також у рапорті на звільнення підпис військовослужбовця суттєво різниться від того, що є в особистих документах військовослужбовця. Наголошено, що для звільнення з військової служби військовослужбовець має особисто звернутись з рапортом на звільнення з військової служби до свого безпосереднього командира як визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України.

5.21. Натомість, суд наголошує на тому, що сторонами не надано жодних відповідей посадових осіб по суті розгляду безпосередньо самих рапортів про звільнення за підписом ОСОБА_1 , яким ці рапорти адресовані.

5.22. Суд вважає, що надання відповіді інформаційного характеру, яка оформлено листом від 18.04.2023 року №5146вих, на поданий представником позивача адвокатський запит, не можна розцінювати як належний розгляд поданих рапортів про звільнення за підписом ОСОБА_1 .

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.

6.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

6.3. Відповідачами не доведено суду правомірності бездіяльності щодо нерозгляду рапортів про звільнення ОСОБА_1 як військовослужбовця, який проходить військову службу під час воєнного стану.

6.4. Однак, щодо обраного представником позивача способу захисту, то суд зазначає наступне. Так, представник позивача просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо щодо незвільнення ОСОБА_1 за п-п «Г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 за п-п «Г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, у зв`язку із наявністю матері дружини із числа осіб з інвалідністю І чи II групи.

6.5. У цій справі судом визначено, що рапорти про звільнення за підписом ОСОБА_1 по суті розглянуті не були. А тому, на переконання суду зазначені позовні вимоги є необґрунтованими і передчасними, оскільки стосується подій майбутніх правовідносин, відносно яких відсутні об`єктивні дані існування у владного суб`єкта наміру на недотримання закону та порушення прав позивача.

6.6. У цій справі судом не надано оцінка наявності чи відсутності у ОСОБА_1 права на звільнення з військової служби, адже такі повноваження належать до виключної дискреції посадових осіб військової частини НОМЕР_1 . Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність дій чи бездіяльності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 у спірних правовідносинах у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.

6.7. Однак, розсуд суду або іншими словами його дискреційні повноваження, має свої червоні лінії, перехід за які є порушенням права. Такими червоними лініями є розсуд роботодавця-суб`єкта публічного права, який зобов`язаний забезпечити належно функціонування, продуктивність і ефективність ввірених йому підрозділів. Втручатись в дискреційні повноваження роботодавця, значить підмінювати його і тим самим розділяти з ним відповідальність за функціонування ввірених йому підрозділів, що призводить на розбалансування діючої системи органів державної влади. Дискреційні повноваження роботодавця не є необмеженими, адже положення частини 2 статті 19 Конституції України передбачають, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

6.8. Натомість, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач здійснює свою діяльність як суб`єкт владних повноважень, а отже діяльність його посадових осіб має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування. При цьому суд нагадує, що зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

6.9. Таким чином, враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені статтею 245 КАС України, положення частини 2 статті 9 КАС України щодо права суду вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, суд вважає за необхідним у цій справі вийти за межі позовних вимог та з метою відновлення порушених прав позивача змінити спосіб захисту порушеного права шляхом: визнання протиправної бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів про звільнення ОСОБА_1 від 04.04.2023 року, як військовослужбовця, який проходить військову службу під час воєнного стану та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти про звільнення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу під час воєнного стану, з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення.

6.10. При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. А тому, суд не вбачає підстав для вжиття судом більш розширеного способу захисту порушених прав як того просить представник позивача.

6.11. Окрім цього, суд вважає, що зазначення представником позивача у позовних вимогах особи, яка не належить до суб`єктного складу спірних правовідносин, а саме ОСОБА_2 , є допущеною ним технічною помилкою та не впливає на суть справи.

6.12. При цьому, суд зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

6.13. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав викладених у його мотивувальній частині.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

7.2. У цій справі позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від нього відповідно до Закону України Про судовий збір від 08.07.2011 року, №3674-VI. Доказів понесення інших судових витрат суду надано не було. Таким чином, суд не присуджує та не стягує у цій справі судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протравною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапортів про звільнення ОСОБА_1 від 04.04.2023 року, як військовослужбовця, який проходить військову службу під час воєнного стану.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти про звільнення ОСОБА_1 від 04.04.2023 року, як військовослужбовця, який проходить військову службу під час воєнного стану, з урахуванням висновків викладених у мотивувальній частині цього рішення.

4. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ).

Суддя О.В. Анісімов