Справа № 600/5955/23-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

21 листопада 2023 р. м. Чернівці Справа №600/5955/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, у якому просить суд:

- зобов?язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області внести зміни до наказу ГУНП в Чернівецькій області від 18.10.2021 №209о/с у частині включення до розрахунку кількості діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 32 (тридцяти двох) діб невикористаної оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за 32 (тридцять дві) доби невикористаної щорічної оплачуваної відпустки в сумі 11 750,72 грн.

Позов обґрунтовано тим, що Головним управлінням Національної поліції в Чернівецькій області при звільненні позивача не здійснено розрахунок щодо виплати грошової компенсації за дні невикористаної відпустки за період служби з 07.11.2015 по 31.12.2020 року.

Ухвалою суду від 04 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 03 листопада 2023 року клопотання Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про залишення позову без розгляду задоволено частково. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишено без руху. Встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.

У встановлений судом строк позивачем подано до суду заяву, в якій він просить поновити розгляд позовної заяви.

Позивач зазначає, що сума належних йому виплат стала відома позивачу після отримання довідки про доходи від 18.04.2023 №81 та листа Управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області від 12.06.2023 року №Ф-56/123/12/01-2023, яким повідомлено, що залишок невикористаної щорічної оплачуваної відпустки (основної та додаткової) за період з 07.11.2015 по 31.12.2020 складає 32 доби. Внаслідок виконання арифметичних дій позивач довідався про розмір не нарахованої та невиплаченої йому грошової компенсації за невикористану відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020 становить 11750,72 грн.

Розглянувши вказану заяву та перевіривши матеріали справи, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з не включенням відповідачем у наказі Головного управління національної поліції в Чернівецькій області від 18.10.2021 року №209-ОС 32 (тридцять дві) доби невикористаної позивачем оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020 року до розрахунку кількості діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, що, на думку позивача, підлягає компенсації при звільненні.

Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення позивача зі служби в поліції, тобто публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду в питанні застосування строків звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби , що вбачається з постанови суду касаційної інстанції від 07 вересня 2023 року у справі №160/914/23.

Відтак, у справах щодо проходження публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

Як вбачається зі матеріалів позову, згідно наказу №209о/с від 18 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Протиправність дій відповідача щодо невнесення до вказаного наказу до розрахунку кількості діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 32 діб невикористаної оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020 року є предметом даного позову.

Як вбачається з наданої відповідачем копії наказу №209о/с від 18 жовтня 2021 року, з його змістом ОСОБА_1 ознайомився 19 жовтня 2021 року.

Вказане не заперечувалося позивачем у відповіді на відзив.

Отже, саме 19 жовтня 2021 року позивач дізнався, або, принаймні, повинен був дізнатися про порушення прав, на захист яких спрямований цей позов.

За таких обставин, перебіг строку звернення до адміністративного суду з цим позовом про внесення змін до вказаного наказу та зобов`язання відповідача нарахувати й виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки почався 20 жовтня 2021 року. Відтак, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав з 20 жовтня 2021 року по 22 листопада 2021 року (20 та 21 листопада 2021 року вихідні дні)

Між тим, як вбачається матеріалів справи, з цією позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду лише 30 серпня 2023 року (згідно відбитку штампу поштового відправлення), тобто із значним пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтованість застосування саме норм частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України до обрахунку строку звернення до суду у правовідносинах, пов`язаних з проходженням та звільненням з публічної служби, в тому числі щодо нарахування всіх належних сум, що підлягають виплаті при звільненні, підтверджується і висновком Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 11 лютого 2021 року по справі №240/532/20.

Також суд звертає увагу і на те, що у постанові від 14 червня 2018 року (справа №800/102/17) Велика Палата Верховного Суду вказала, що в пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (Заява №24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див., наприклад, рішення у справі "Ашінгдан проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), від 28 травня 1985 року, пункт 57, Серія A, N 93).

Отже, за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення позивача з позовом до суду, із урахуванням наведених висновків Європейського суду з прав людини, а також положень частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що вказаною нормою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено скорочені строки звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету як найскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом одного місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

З огляду на викладене, суд констатує, що даний позов подано до адміністративного суду з пропуском місячного строку звернення до суду у справах щодо проходження та звільнення з публічної служби.

В аспекті наведеного варто зазначити і те, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін., які суд враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Надаючи оцінку доводам заяви, поданої позивачем на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху від 03 листопада 2023 року, варто зазначити наступне.

Позивач вказує, що про розмір ненарахованої та невиплаченої йому грошової компенсації за невикористану відпустку дізнався лише після отримання довідки про доходи від 18.04.2023 року №81 та листа Управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області від 12.06.2023 року №Ф-56/123/12/01-2023.

Втім, суд зазначає, що, з огляду на матеріали справи та предмет позову, саме 19 жовтня 2021 року позивач дізнався, або, принаймні, повинен був дізнатися про порушення прав, на захист яких спрямований цей позов, про що вже указано судом вище.

До того ж, наведені позивачем доводи суд оцінює критично, оскільки позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами неможливість звернення за вказаними документами одразу ж після звільнення або ж у найкоротший термін після звільнення з поліції у жовтні 2021 року та аж до квітня 2023 року.

Крім цього, суд зауважує, що навіть слідуючи доводам позивача про його обізнаність щодо ненарахування та невиплату йому грошової компенсації за невикористану відпустку лише після отримання довідки про доходи від 18.04.2023 року №81 та листа Управління кадрового забезпечення ГУНП в Чернівецькій області від 12.06.2023 року №Ф-56/123/12/01-2023, позивачем у поданій заяві не зазначено обставин, які перешкоджали йому в місячний термін після отримання вказаних документів звернутися до суду з даним позовом.

Водночас, як встановлено судом, позивач з цією позовною заявою звернувся до суду лише 30 серпня 2023 року, тобто з пропуском місячного строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також суд звертає увагу і на те, що у поданій заяві ОСОБА_1 фактично не просить суд поновити пропущений ним строк звернення до суду, а вказує про його не пропуск з посиланням на норми статті 233 Кодексу законів про працю України.

Однак така позиція є помилковою, оскільки, як вже було встановлено судом, заявлені позивачем позовні вимоги щодо невнесення у наказ про звільнення до розрахунку кількості діб невикористаної щорічної оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 32-ох діб невикористаної оплачуваної відпустки за період з 07.11.2015 по 31.12.2020 року є спором щодо проходження та звільнення ОСОБА_1 з публічної служби, а не трудовим спором у розумінні норм Кодексу законів про працю України. А тому до спірних відносин застосовуються положення статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, якими і встановлено спеціальні строки звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Оскільки після відкриття провадження у справі судом встановлено факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом і у заяві, поданій на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, не заявлено про поновлення строку звернення до суду і, відповідно, не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

3. Роз`яснити, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк