Справа № 320/13948/21
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року № 320/13948/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 17.09.2021 № 10243- 16740/С-02/8-1000/21 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Київській області призначити ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що звернулась до відповідача із заявою щодо переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), як особа, що на день набрання чинності цим Законом займає посади державної служби та має не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723-XII). Однак, відповідач, посилаючись на недостатність стажу державної служби, відмовив у переведенні на пенсію за законом України «Про державну службу». На переконання позивача, відповідач безпідставно відмовив у переведенні на пенсію за вказаним Законом, оскільки не врахував, що робота позивача в органах місцевого самоврядування (виконавчому комітеті Фастівської міської ради з 02.04.2001 по 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) підлягає зарахуванню до стажу державної служби та на момент набрання чинності Законом складає відповідно 14 років 7 місяців 29 днів.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву, відповідач зазначає, що не відмовляв позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно з пп. 1 п. 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-УІІІ у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного стажу роботи 10 років, оскільки позивач не зверталась до відповідача із заявою встановленої форми про її переведення з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію держслужбовця та не надавала необхідні для призначення такої пенсії документи. Відповідач наголошує, що 06.09.2021 позивач звернулась до відповідача з письмовим зверненням № 16740/С-1000-21 про надання роз`яснень щодо можливості переведення її з пенсії за віком на пенсію, передбачену ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, на яке їй відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надана письмова відповідь № 10243-16740/С-02/8-1000/21 від 17.09.2021 про те, що з 29.08.2001 позивачка працювала на посадах, передбачених Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» і її стаж державної служби, визначений Законом № 3723-ХІІ, обчислюється до набрання чинності Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та становить 4 місяці 27 днів. На думку відповідача, відповідь від 17.09.2021, яка надана позивачу відповідно до порядку Закону України «Про звернення громадян», не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке може бути оскаржене в судовому порядку, оскільки не свідчить про бездіяльність відповідача щодо виконання положень Закону України «Про звернення громадян», що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення відповідача щодо відмови в призначенні пенсії.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачці пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, відповідач зазначив, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті, є досягнення такими особами певного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, оскільки на день звернення до суду позивачка не досягла віку, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), до відповідача із заявою встановленої форми про переведення її на інший вид пенсії не зверталась, не надавала довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, необхідних для призначення такої пенсії, то зазначена позовна вимога заявлена передчасно і в силу дискреційних повноважень суду та відповідача вирішена бути не може, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

У свою чергу, позивач подала відповідь на відзив, у якій зазначила, що відповідач необґрунтовано вказує про те, що позивач не зверталась до нього із відповідною заявою про переведення на пенсію за Законом № 3723-XII, оскільки подана 06.09.2021 заява розглянута відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян» та надана відповідь від 17.09.2021 № 10243-16740/С-02/8-1000/21, якою відмовлено у переведенні позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу». Окрім того, позивач наголошує, що відповідач, встановивши, що суттю заяви особи, є переведення з одного виду пенсії на інший, навіть у разі коли така заява не відповідає формі, передбаченої Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 2511.2005 № 22-1, повинен надати заявнику відповідні роз`яснення щодо приведення заяви у відповідність з вимогами Порядку № 22-1 та роз`яснити необхідність подання документів визначених цим порядком. Однак, відповідач такого обов`язку не виконав, що потягло за собою подальші порушення прав позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Як зазначає відповідач, рішенням Фастівського об`єднаного управління ПФУ Київської області про призначення пенсії № 81 від 17.03.2017 позивачці, ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню нею 53-річного віку з 16.04.2017 призначена основна державна пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ч. 1 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». На момент призначення позивачці пенсії зі зниженням пенсійного віку вона продовжувала працювати на посаді начальника відділу організаційного забезпечення діяльності Виконавчого комітету Фастівської міської ради, яка передбачена Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування». На час призначення пенсії позивач мала загальний стаж служби в органах місцевого самоврядування з 02.04.2001 по 16.04.2016, тобто 15 років 0 місяців 14 днів, з яких 4 місяці 27 дні обраховані відповідно до Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ.

Судом встановлено, що згідно із записами трудової книжки від 22.08.1983 серії НОМЕР_1 , трудовий стаж ОСОБА_1 складає:

з 22.08.1983 по 16.03.1987 робота на посаді вихователя Фастівської міської об`єднаної дошкільної установи ясла-садок № 2;

з 23.03.1987 по 18.08.1987 робота на посаді вихователя дитячого садка «Завод газомазутных горелочных установок и газоиспозьзующей апаратуры»;

з 18.08.1987 по 08.12.1997 робота на посаді вихователя Фастівської міської об`єднаної дошкільної установи ясла-садок № 2;

з 08.12.1997 по 02.04.2001 робота на посаді методиста методичного кабінету Фастівського міського відділу освіти;

з 02.04.2001 по 01.08.2004 робота на посаді спеціаліста по роботі з дошкільними закладами Виконавчого комітету Фастівської міської ради та присвоєно 12 ранг державного службовця;

з 02.08.2004 по 14.10.2012 робота на посаді завідувача сектора кадрової роботи виконавчого комітету Фастівської міської ради;

з 15.10.2012 по 04.06.2021 робота на посаді начальника відділу. організаційного забезпечення діяльності Виконавчого комітету Фастівської міської ради.

Отже, загальний страховий стаж позивача складає 38 років 7 місяців 27 днів.

Як зазначає позивач, 06.09.2021 вона звернулась до відповідача із заявою щодо переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», як особа, що на день набрання чинності цим Законом займає посади державної служби та має не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII.

Суд встановив, що відповідач, розглянувши вказану заяву, у листі від 17.09.2021 № 10243-16740/С-02/8-1000/21 зазначив «З приводу питання порушеного Вами у зверненні щодо доцільності переходу на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» повідомляємо наступне. За інформацією відділу перерахунків пенсії № 1 (Фастів) управління пенсійного забезпечення, Ваш стаж державної служби становить 4 місяці 27 днів. З 29.08.2001 робота на посадах, що відноситься до посад органів місцевого самоврядування. Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» чинний з 04.07.2001. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» жінки мають право на одержання пенсії державних службовців по досягненню пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Отже, посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями, тому право на пенсію згідно Закону України «Про державну службу» відсутнє».

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно відмовив у переведенні пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державу службу».

У ході реформування системи державного управління 10.12.2015 прийнято новий закон, який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, а саме: Закон України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу».

З 01.05.2016 Закон №889-VIII набув чинності, а положення Закону №3723-XII втратили чинність, в тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону №889-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, а також для наявності у осіб, які мають стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, зазначений вік визначається статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Положеннями пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби, зокрема, обіймали посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які обіймали посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ і Прикінцевих положень Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 4 квітня 2018 року у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 676/4235/17.

Також вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі 687/545/17.

Матеріали справи свідчать, що позивачем дотримано умову щодо наявності страхового стажу для призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме: підтверджено наявність загального страхового стажу - більше 38 років.

Щодо іншої умови для отримання пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, а саме: стажу державної служби, суд зазначає таке.

Відповідач у своєму листі від 17.09.2021 № 10243-16740/С-02/8-1000/21 щодо розгляду заяви позивача про перехід на вказаний вид пенсії наголошував про недостатність стажу державної служби та на те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований, як стаж державного службовця.

У свою чергу, позивач у адміністративному позові зазначає, що має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» № 889-VІІІ, оскільки станом на день набрання чинності вказаним законом 01.05.2016 її стаж роботи на відповідних посадах в органах місцевого самоврядування складав 14 років 7 місяців 29 днів, який зараховується до стажу державного службовця, що є більшим за 10 років, необхідних для призначення пенсії працюючого державного службовця, що передбачено пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ.

У цьому контексті суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 7 червня 2001 року № 2493-III (у редакції чинній станом на час набрання законної сили положеннями Закону №889-VІІІ 01.05.2016) (далі Закон № 2493-III) служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2493-III посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 3 Закону № 2493-III передбачено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Частиною 7 статті 21 Закону № 2493-III пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №283 від 03.05.1994 (далі Порядок № 283) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Також, згідно з пункту 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016 до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до п. 6 Порядку № 229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Пунктом 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Аналізуючи наведені норми права, суд зазначає, що обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 здійснюється згідно з Порядком № 283.

Отже, суд дійшов висновку, що період проходження служби в органах місцевого самоврядування має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Матеріали справи свідчать, що позивач, зокрема, з 02.04.2001 по 01.05.2016, працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, а саме: у Виконавчому комітеті Фастівської міської ради Київської області.

На підставі викладеного, суд вважає, що робота (служба) позивача в органах місцевого самоврядування (виконавчому комітеті Фастівської міської ради з 02.04.2001 по 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VІІІ) зараховується до стажу державної служби та на момент набрання чинності Законом № 889-VІІІ становить 14 років 7 місяців 29 днів, що складає більш ніж 10 років стажу, які позивач займав на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та які дають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

З огляду на викладене, позивачем дотримано умову щодо стажу державної служби для отримання пенсії відповідно до Закону № 3723-ХІІ, тому аргументи відповідача про недостатність стажу державної служби та про те, що стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований, як стаж державного службовця, є необґрунтованими.

Що стосується дотримання позивачем третьої та останньої умови щодо наявності пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд зазначає наступне.

У листі від 17.09.2021 № 10243-16740/С-02/8-1000/21 щодо розгляду заяви позивача про перехід на вказаний вид пенсії відповідач зазначив, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» жінки мають право на одержання пенсії державних службовців по досягненню пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII, зокрема, передбачено, що право на одержання пенсії державних службовців відповідно Закону №3723-XII мають жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що у цьому випадку позивач має право на одержання пенсії відповідно Закону №3723-XII після досягнення віку 60 років.

Із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач звернулася до відповідача 06.09.2021.

Тобто, станом на час звернення до відповідача із вказаною заявою позивач досягла 57 років, що свідчить про недотримання позивачем вимог щодо пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для переходу на згаданий вид пенсії.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач обґрунтовано у своєму листі від 17.09.2021 № 10243- 16740/С-02/8-1000/21 зазначив про відсутність підстав для переведення ОСОБА_1 на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ. У зв`язку з чим, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не зверталась до відповідача із заявою встановленої форми про її переведення з пенсії за віком на загальних підставах на пенсію держслужбовця та не надавала необхідні для призначення такої пенсії документи, а звернулась до відповідача з письмовим зверненням про надання роз`яснень щодо можливості переведення її з пенсії за віком на пенсію, передбачену ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, на яке (звернення) їй відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надана відповідь, то суд не надає оцінку таким доводам, оскільки в матеріалах справи відсутні докази (сторонами не надані), які свідчать про звернення позивача до відповідача із будь-якою заявою щодо призначення (можливого переведення) пенсії на підставі положень ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Виходячи з викладеного та беручи до уваги достатній і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а її вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно із частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов задоволенню не підлягає, то підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.