Справа № 640/15885/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів Ганечко О.М., Собківа Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту 2 протоколу та зобов`язання вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.07.2021 № 112;

- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити дружині ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі від 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку зі смертю чоловіка підполковника ОСОБА_2 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.12.2022 позовну заяву повернуто.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що судом не було враховано об`єктивну неможливість позивача скористатися правом на судовий захист своєчасно через отримання листа від 10.02.2022 № 1076 про прийняте комісією рішення лише у червні 2022 року, введення воєнного стану в Україні та перебування ОСОБА_1 із родиною у Польщі. Крім того, підкреслює, що суд не надав оцінки доводам позивача про те, що вже у липні 2022 року ним було подано до Житомирського окружного адміністративного суду відповідний позов, однак він був залишений без руху через, зокрема, неможливість подачі колективних позовів.

Розгляд справи проведено у порядку письмового провадження на підставі частини 2 статті 312 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, оскільки доказів отримання листа від 10.02.2022 № 1076 лише у червні 2022 року позивачем не надано, як і не підтверджено останнім факту залишення території України та перебування у Польщі до початку червня 2022 року.

Колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою суду першої інстанції від 27.09.2022 позовну заяву було залишено без руху з підстав пропуску ОСОБА_1 шестимісячного строку звернення до суду. Судом встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення визначених в ухвалі недоліків шляхом подання нормативно та документально обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до суду із цими позовними вимогами. Копію цієї ухвали отримано позивачем 28.09.2022.

На виконання вимог ухвали від 27.09.2022 ОСОБА_1 до суду першої інстанції було направлено заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, в якій позивач зазначив, що, по-перше, лист Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.02.2022 № 1076, у тексті якого було викладено зміст оскаржуваного пункту 2 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.07.2021 № 112, отримано лише у червні 2022 року у поштовій скриньці, по-друге, після початку повномасштабного вторгнення російської федерації ОСОБА_1 з родиною залишила територію України та перебувала у Польщі, звідки тимчасово на початку червня 2022 року повернулася, по-третє, у межах шестимісячного строку 10.07.2022 ОСОБА_1 була подана позовна заява до Житомирського окружного адміністративного суду, яка була залишена без руху 25.08.2022 з підстав відсутності можливості звернення до суду із колективними позовами.

За наслідками розгляду цієї заяви суд першої інстанції постановив оскаржувану у цій справі ухвалу, зміст якої було викладено вище.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви з підстав пропуску строку звернення до суду, колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний суд у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 дійшов наступних висновків:

«…При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

…Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19)…».

Судом першої інстанції правильно зазначено, що моментом, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення відповідачем свого права є дата отримання ним витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.07.2021 № 112. За твердженням ОСОБА_1 , про прийняття такого рішення остання дізналася із змісту листа Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.02.2022 № 1076, який було отримано у червні 2022 року у зв`язку, з її слів, з перебуванням позивача у Польщі з моменту початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну.

І хоча, як правильно зауважив Окружний адміністративний суд міста Києва, жодних доказів, які б підтверджували факт отримання позивачем листа від 10.02.2022 № 1076 лише у червні 2022 року та перебування останнього у Польщі до початку червня 2022 року, ОСОБА_1 не надано, однак суд першої інстанції не врахував такого.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 у справі № 240/17707/22, копію якої було надано позивачем до заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту 2 протоколу та зобов`язання вчинити дії. Указаним судовим рішенням, зокрема, вказано на неможливість об`єднання в одній позовній заяві позовних вимог, направлених на захист порушених прав, свобод або інтересів різних осіб, якщо вони порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, який повинен був вчинити певні дії щодо цих осіб.

Тобто, позивачем ще у серпні 2022 року вчинялися дії, спрямовані на оскарження спірного у цій справі пункту 2 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.07.2021 № 112. При цьому в ухвалі Житомирського окружного адміністративного суду від 25.08.2022 не було зазначено про пропуск позивачем чи позивачами строку звернення до суду із позовом.

Подальше ж звернення вже до Окружного адміністративного суду міста Києва з указаним позовом 19.09.2022, на переконання судової колегії, свідчить про невідкладне та без зайвих зволікань вчинення ОСОБА_1 дій, спрямованих на судовий захист своїх прав та інтересів, які вона вважає порушеними.

Наведене, на думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням загальновідомих обставин введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та ведення бойових дій у лютому - березні 2022 року, зокрема, на території Житомирської області, та дати листа Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 10.02.2022 №1076, свідчить, що ініціювання вперше у серпні 2022 року і вдруге у вересні 2022 року судового провадження щодо захисту своїх прав здійснювалося позивачем у межах розумних строків та без зайвих зволікань, що свідчить про існування об`єктивних передумов для поновлення останньому строку звернення до суду із цим позовом.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що в суду першої інстанції були відсутні належним чином документально підтверджені передумови для повернення позовної заяви ОСОБА_1 на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, що відповідно має своїм наслідком скасування оскаржуваної у цій справі ухвали.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції зауважує, що приписи вже згаданої вище ч. 1 ст. 123 КАС України визначають, що особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Тобто законодавцем прямо закріплено строк, протягом якого особі надається право подання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду або зазначення інших підстав для його поновлення. Повноваженнями обмежувати такий строк КАС України суд не наділяє.

Судовою колегією враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини неможливості повернення позовної заяви з підстав п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України через відсутність переконливих доказів, які б свідчили про необхідність прийняття саме такого процесуального рішення, дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Крім того, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що відповідно до Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду», який набрав чинності 15.12.2022, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом. З дня початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду Київський окружний адміністративний суд невідкладно передає справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, до Київського міського окружного адміністративного суду.

Оскільки на час прийняття цієї постанови Київський міський окружний адміністративний суд не утворений, то справа підлягає направленню на продовження розгляду до Київського окружного адміністративного суду.

Керуючись ст. ст. 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту 2 протоколу та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 грудня 2022 року - скасувати, а справу направити до Київського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.В. Кузьменко

Судді: О.М. Ганечко

Я.М. Собків