Справа № 160/20102/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/20102/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної податкової служби України

на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.)

у справі №160/20102/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат «Дніпро»

до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України

про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат Дніпро» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Державної податкової служби України у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 08.08.2023 №200-рл щодо анулювання ліцензій ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» ліцензій №00087 на право Оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) терміном дії з 07.12.2022 до 07.12.2027, №00035 на право Оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) терміном дії з 28.04.2023 до 28.04.2028;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах інформацію щодо анулювання товариству з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» ліцензій №00087 на право Оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) терміном дії з 07.12.2022 до 07.12.2027, №00035 на право Оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту) терміном дії з 28.04.2023 до 28.04.2028 та поновити про них інформацію (внести відомості) до цього Реєстру;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Державної податкової служби України від 30.08.2023№312-р/л щодо анулювання ліцензії ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» №00112 на виробництво алкогольних напоїв право терміном дії з 29.11.2021 до 29.11.2026;

- зобов`язати Державну податкову службу України видалити з Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах інформацію щодо анулювання товариству з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» ліцензії №00112 на виробництво алкогольних напоїв право терміном дії з 29.11.2021 до 29.11.2026 та поновити про них інформацію (внести відомості) до цього Реєстру.

Позивач подав заяву про забезпечення позову, у якій просив:

- зупинити дію розпорядження Державної податкової служби України від 30.08.2023 №312-р/л щодо анулювання ліцензії ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» №00112 на виробництво алкогольних напоїв терміном дії з 29.11.2021 до 29.11.2026;

- зобов`язати Державну податкову службу України внести до Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах інформацію щодо зупинення дії розпорядження Державної податкової служби України від 30.08.2023 №312-р/л щодо анулювання Товариству з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» ліцензії №00112 на право виробництво алкогольних напоїв терміном дії з 29.11.2021 до 29.11.2026.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що 31.08.2023 підприємство через Електронним кабінет платника податків отримало розпорядження ДПС України від 30.08.2023 №312-р/л, яким анульовано ліцензію №00112 на право виробництва алкогольних напоїв терміном дії з 29.11.2021 до 29.11.2026. Підставою для анулювання ліцензії зазначено "на підставі акта про встановлення факту незаконного використання марок акцизного податку". Товариство не погоджується з цим актом та розпорядженням ДПС України та викладеними в ньому висновками, оскільки вважає, що дії податкового органу стосовно проведення перевірки, складення актів та викладення в них висновків, які не відповідають дійсним обставинам справи, безпосередньо порушують права та законні інтереси підприємства.

Позивач також зазначає, що провадження його господарської діяльності можливе лише за наявності відповідних ліцензій. Товариство має відповідні ліцензії на виробництво спирту коньячного; на виробництво зернового дистиляту; на виробництво алкогольних напоїв; на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями; на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), на право оптової торгівлі алкогольними напоями - сидром та перрі (без додання спирту). Анулювання ліцензії №00112 на право виробництва алкогольних напоїв призведе до зупинення господарської діяльності підприємства, що матиме невідворотні наслідки, в тому числі, у вигляді простою та збитків, несплати податків до бюджету та звільнення працівників підприємства.

Заявник наголошує на тому, що він уклав договори на поставку продукції з такими контрагентами як ТОВ «Арітейл», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Метро», а через прийняття оскаржуваного розпорядження позивач не зможе виконати взяті на себе зобов`язання, що може призвести до застосування штрафних санкцій контрагентами позивача відповідно до умов договорів, що у своє чергу свідчить про існування реальної загрози завдання шкоди правам позивача внаслідок не вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення рішення у даній справі.

З урахуванням викладеного, заявник вважає, що існує реальна загроза завдання шкоди правам заявника, в тому числі й матеріальним, внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року заяву про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Державна податкова служба України направила апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовити у повному обсязі, оскільки при вирішенні питання про забезпечення позову судом не здійснено оцінку доводів заявника з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заяви щодо забезпечення позову в аспекті упередження та присікання проявів протиправної діяльності суб`єкта господарювання, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову

Так, скаржник вказує на відсутність належних та допустимих підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову у визначений судом першої інстанції спосіб, та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з огляду на таке.

Стосовно порушення спірним рішенням ДПС України прав та інтересів позивача і його контрагентів скаржник зазначає, що конструкція п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України для застосування цієї підстави передбачає одночасне встановлення очевидності ознак протиправності рішення, яке оспорюється, проте в заяві про забезпечення позову позивач на такі ознаки не посилається, і судами попередніх інстанцій такі ознаки також не встановлені. Тому, забезпечивши позов шляхом зупинення оскаржуваного розпорядження ДПС України, суд фактично констатував протиправність оскаржуваного розпорядження про анулювання ліцензії, що може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті.

Скаржник вважає, що доводи позивача та суду щодо необхідності забезпечення позову зводяться лише до того, що протягом оскарження спірних розпоряджень позивач буде позбавлений користуватися правами виробника алкогольних напоїв та спирту коньячного, проте не наведено жодних доводів, що у випадку задоволення позову виконання рішення суду буде неможливим або ускладненим.

Крім того, відповідач-2 зазначає, що порушення прав та інтересів позивача та певних осіб для забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України не є самостійною та достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову, оскільки можливе порушення прав позивача є підставою для подання позову про захист таких порушених прав та інтересів.

До того ж, вжиття превентивних заходів контролю у відповідності до вимог чинного законодавства не ставиться у залежність від можливості здійснення відповідним суб`єктом, у даному випадку позивачем, його господарської діяльності, яка відповідності до ст. 42 Господарського кодексу України здійснюється на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових втрат.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача-2 відповідно до поданих суду письмових пояснень погоджується з відповідачем-1, підтримує апеляційну скаргу ДПС України на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.09.2023.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Позивач вказує на очевидність ознак протиправності оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень. Також зазначає, що можливість здійснення позивачем господарської діяльності безпосередньо залежить від наявності відповідних ліцензій, у тому, числі ліцензії на виробництво алкогольних напоїв. При цьому, анулювання ліцензії №00112 на право виробництво алкогольних напоїв призведе до зупинення господарської діяльності підприємства, що матиме невідворотні наслідки, в тому числі, у вигляді простою та збитків, несплати податків до бюджету та звільнення працівників підприємства. По суті, використання інших ліцензій, зокрема, на оптову торгівлю алкогольних напоїв стане фактично неможливим, у зв`язку з відсутність права на виробництво алкогольних напоїв. Водночас, вжиття заходів забезпечення не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті та має наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. При цьому, не застосуванням заходів забезпечення позову може бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Відсутність заходів забезпечення може призвести до того, що захист прав, свобод та інтересів позивача, на захист яких подано позовну заяву, стане неможливим, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

За правилами ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову (ч.4 ст.150 КАС України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч. 2 ст. 151 КАС України).

Відповідні підстави і необхідність забезпечення позову, згідно ст. 152 Кодексу адміністративного судочинства України, повинні бути зазначені та обґрунтовані у заяві про забезпечення позову.

Виходячи з наведених норм, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо тимчасової охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення (в разі прийняття рішення на користь позивача). В тому числі, метою забезпечення позову є запобігання потенційним труднощам у подальшому при виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є у часниками даного судового процесу.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, суд має також враховувати специфіку правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Отже, приймаючи рішення про забезпечення позову, суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Суд оцінює наявність обставин, що зумовлює застосування відповідних заходів, за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи, керуючись законом.

Як встановлено судом, основним видом діяльності ТОВ «АБК «Дніпро» є: 11.01. дистиляція, ректифікація та змішування спиртних напоїв. Також, підприємство займається такими видами діяльності як: 1 1.02 виробництво виноградних вин, 11.04 виробництво інших недистильованих напоїв із зброджуваних продуктів, 46.17 діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.34 оптова торгівля напоями, 11.03 виробництво сидру та інших плодово-ягідних вин, 11.05 виробництво пива.

Для здійснення господарської діяльності позивач має відповідні ліцензії на виробництво спирту коньячного; на виробництво зернового дистиляту; на виробництво алкогольних напоїв; на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями; на право оптової торгівлі алкогольними напоями, крім сидру та перрі (без додання спирту), на право оптової торгівлі алкогольними напоями - сидром та перрі (без додання спирту), на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями

Предметом спору у цій справі є правомірність прийнятого відповідачем розпорядження про анулювання виданої позивачеві ліцензії від 30.08.2023 №312-р/л про анулювання ліцензії ТОВ «Алкогольно-безалкогольний комбінат ДНІПРО» №00112 на виробництво алкогольних напоїв терміном дії з 29.11.2021 до 29.11.2026.

Підставою для анулювання ліцензії є засвідчений актом від 07.08.2023 №2812/04-36-09-01/3610304 про результати фактичної перевірки факт реалізації алкогольних виробів без марок акцизного податку встановленого зразка на території Вінницької області.

Відповідно до ч.3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» від 19.12.1995 № 481/95-ВР розпорядження про анулювання ліцензії, прийняті органом ліцензування, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Ліцензія анулюється та вважається недійсною з дня оприлюднення розпорядження про анулювання ліцензії на офіційному веб-сайті органу ліцензування.

Анулювання ліцензії - позбавлення суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) права на провадження діяльності, зазначеної в ліцензії (стаття 1 Закону № 481/95-ВР ).

Вирішуючи порушене позивачем питання про застосування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що обраний заявником спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає предмету спору та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

В цьому випадку вжиття заходів забезпечення позову є тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення виконання судового рішення, не є вирішенням спору по суті, і жодним чином не свідчить про неправомірність висновку контролюючого органу про наявність підстав для анулювання ліцензії.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що оскільки правомірність винесеного розпорядження про анулювання ліцензії підлягає дослідженню лише під час судового вирішення справи, то невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При цьому суд враховує, що можливість здійснення позивачем господарської діяльності напряму залежить від наявності відповідних ліцензій, у тому, числі ліцензії на виробництво алкогольних напоїв. Відповідно, анулювання такої ліцензії має наслідком припинення господарської діяльності позивача щодо виробництва алкогольних напоїв до моменту перевірки правомірності прийняття розпорядження Державної податкової служби України від 30.08.2023 №312-р/л в судовому порядку, що також, має вплив і на інші види діяльності, зокрема, оптову торгівлю алкогольних напоїв.

Суд першої інстанції правильно встановив, що зупинення господарської діяльності позивача внаслідок анулювання ліцензії на виробництво алкогольних напоїв очевидно потягне за собою неминучі наслідки як неможливість сплати підприємством податків та загальнообов`язкових платежів за результатами господарської діяльності, позбавить підприємство можливості своєчасно та у повному обсязі сплачувати заробітну плату працівникам.

За наявних у справі доказів суд першої інстанції з`ясував, що позивач має діючи господарські зобов`язання з поставки алкогольних напоїв згідно із асортиментом в межах укладених договорів з ТОВ «Епіцентр К», ТОВ «Метро Кеш енд Кері Україна», ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», ТОВ «Арітейл», ТОВ «АТБ маркет» та зобов`язання з виплати заробітної плати працівникам.

За наслідками дослідження штатного розпису Товариства з обмеженою відповідальністю «Алкогольно-безалкогольний комбінат «Дніпро», введеного у дію з 15 червня 2023 року, та відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 4 квартал 2022 року, суд встановив, що на підприємстві позивача працює 372 особи.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що судом підтверджено існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі у вигляді зупинки господарської діяльності позивача, яка може привести до розірвання договірних відносин, вивільнення працівників, що матиме наслідком утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Виходячи з правого регулювання діяльності з виробництва алкогольних напоїв Законом № 481/95-ВР, враховуючи, що оскаржуване розпорядження відповідача набрало чинності і створює правові наслідки у вигляді позбавлення можливості здійснення господарської діяльності до моменту перевірки правомірності прийняття цього розпорядження в судовому порядку, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав забезпечення позову у визначений ним спосіб, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.150 КАС України.

Обраний позивачем спосіб забезпечення адміністративного позову в повній мірі відповідає його предмету, є співмірним із можливими негативними наслідками суспільним інтересам та правам позивача і інших осіб, що можуть бути завдані у випадку їх незастосування, та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, про що безпідставно зазначає скаржник в апеляційній скарзі, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених вимог.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції, задовольняючи заяву позивача, навів мотиви, з яких дійшов висновку про існування обставин, що можуть істотно вплинути на можливість ефективного захисту прав та інтересів позивача та правильно оцінив співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких позивач звернувся до суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції діяв в межах наданих йому повноважень, обґрунтовано вжив заходи забезпечення позову у цій справі, передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2023 року у справі №160/20102/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко