Справа № 420/15075/23
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/15075/23

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О. Дата і місце ухвалення: 19.09.2023р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Сухопутні війська Збройних Сил України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, Сухопутні війська Збройних Сил України, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів ОСОБА_1 від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю;

- зобов`язання в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю, з урахуванням висновків суду, які будуть викладені в судовому рішенні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він признаний на військову службу за мобілізацією. 20.05.2023р. та 05.06.2023р. ОСОБА_1 звернувся до в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 із рапортами про звільнення його з військової служби на підставі п.п. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю. До рапортів позивачем надано висновок лікарсько-консультаційної комісії Черкаського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Червонослобідської сільської ради від 17.03.2023р. №242, а також інші документи. Однак, відповідні рапорти відповідачами у встановленому порядку не розглянуто та відповіді ОСОБА_1 на них не надано. Рапорт від 05.06.2023р. повернуто позивачу з написом «відсутній документ, що вказує на обов`язок військовослужбовця щодо догляду». Дії в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 щодо розгляду рапортів та, як наслідок, щодо фактичної відмови у його звільненні з військової служби ОСОБА_1 вважає незаконними та зазначає, що наданими ним документами доведено необхідність здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, яка не може самостійно пересуватися.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 19.09.2023р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що предметом спору у даній справі є допустимість висновку ЛКК №242 від 17.03.2023р. для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця та його звільнення з військової служби за сімейними обставинами. У даній справі предметом спору є не розгляд відповідачами рапортів позивача від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. про звільнення з військової служби та відсутність письмової відповіді про результати розгляду відповідних рапортів. При цьому, у відповідності до вимог чинного законодавства, за наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову в задоволенні рапорту. Чинним законодавством не передбачено повноважень відповідачів повертати рапорти на доопрацювання.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що повернення рапорту з написом з лівої сторони від руки «відсутній документ, що вказує на обов`язок військовослужбовця щодо догляду» не можна вважати розглядом такого рапорту, оскільки являється за неможливе встановити хто в посадових осіб військової частини здійснив такий напис, дату його вчинення, а також такий напис не оформлений у вигляді наказу, як офіційного документу. За відсутності належним чином оформленої відповіді за результатами розгляду рапортів ОСОБА_1 від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. надання судом першої інстанції правової оцінки допустимості висновку ЛКК №242 від 17.03.2023р. для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю та звільнення військовослужбовця з військової служби за сімейними обставинами, є передчасним та виходить за межі позовних вимог.

Також апелянт посилається на те, що не розглянувши в належний спосіб рапорти ОСОБА_1 та не прийнявши одного з можливих рішень за результатами такого розгляду відповідачі порушили принцип юридичної визначеності. Поведінка в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 не відповідає вимогам закону, оскільки позивач мав «законні сподівання» на розгляд та вирішення своїх рапортів.

Військова частина НОМЕР_1 подала письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що листами командира в/ч НОМЕР_1 від 12.08.2023р. №7993 та командира в/ч НОМЕР_2 від 15.08.2023р. №725 позивача ознайомлено під підпис з результатами розгляду поданих рапортів.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як слідує з довідки в/ч НОМЕР_2 від 19.03.2023р. №157 солдат ОСОБА_1 призваний по мобілізації у зв`язку із введенням воєнного стану та з 26.02.2022р. перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 .

01.03.2023р. ОСОБА_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_2 із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі п.п. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю ОСОБА_2 , 1944 року народження, яка не може самостійно пересуватися та потребує постійного догляду.

До рапорту позивачем додано: копію паспорта; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 27.04.1979р.; копію пенсійного посвідчення від 20.04.2004р.; копію висновку ЛКК №2 від 03.01.2023р. Черкаського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Червонослобідської сільської ради.

Згідно висновку щодо результату розгляду рапорту солдата ОСОБА_1 від 10.03.2023р., за підписом помічника командира в/ч НОМЕР_1 з правової роботи начальника служби майора юстиції М.Тищенко, додані до рапорту документи не підтверджують наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Зазначено, що вважається за можливе повторно розглянути питання щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби у в/ч НОМЕР_2 після надання відповідного медичного висновку МСЕК або ЛКК закладу охорони здоров`я відносно матері (довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (форма №157-1/о, затверджена наказом МОЗ від 30.07.2012р. №577), висновку лікарсько-консультативної комісії про необхідність постійного стороннього догляду та нездатність особи до самообслуговування (за винятком інвалідів І групи, інвалідність яких встановлена безстроково та які згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією потребують постійного стороннього догляду) або висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І та II групи внаслідок психічного розладу, форма якого затверджена наказом МОЗ від 31.07.2013р. №667).

20.05.2023р. ОСОБА_1 звернувся до командира в/ч НОМЕР_2 та в/ч НОМЕР_1 із рапортом аналогічного змісту (зареєстрований 31.05.2023р. за №15999), до якого додав наступні документи: копію паспорту та РНОКПП ОСОБА_1 ; копію паспорту ОСОБА_2 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 27.04.1979р.; копію пенсійного посвідчення від 20.04.2004р.; оригінал висновку ЛКК №242 від 17.03.2023р. Черкаського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Червонослобідської сільської ради; оригінал довідки про склад сім`ї від 30.01.2023р.; копію акту обстеження матеріально-побутових умов №21 від 13.02.2023р.

05.06.2023р. ОСОБА_1 повторно звернувся до командира в/ч НОМЕР_2 із рапортом про звільнення зі служби на підставі п.п. г п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами - у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю.

До вказаного рапорту позивачем додано наступні документи: копію паспорту та ІПН ОСОБА_1 ; копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копію пенсійного посвідчення від 20.04.2004р.; копію паспорту матері заявника; оригінал висновку ЛКК №242 від 17.03.2023р.; оригінал довідки про склад сім`ї №50 від 30.01.2023р.; копію акту обстеження житлово-побутових умов №21 від 13.02.2023р.

Вважаючи протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів про звільнення з військової служби від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що фактично предметом спірних правовідносин є допустимість висновку ЛКК №242 від 17.03.2023р. для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами. За висновками суду, висновок ЛКК №242 від 17.03.2023р. КНП «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Червонослобідської сільської ради не є належним підтверджуючим документом для звільнення зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII. Для підтвердження необхідності стороннього догляду за ОСОБА_2 позивач мав надати висновок медико-соціальної експертної комісії.

Також, суд першої інстанції зазначив, що Інструкція з діловодства у Збройних Силах України містить виключний перелік наказів по особовому складу, які видаються керівником військової частини (установи) та не включає таку форму наказу, як наказ про відмову у звільненні зі служби. А відтак, відповідачі, розглянувши рапорт позивача про звільнення зі служби, не зобов`язані приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, а лише зобов`язані повідомити військовослужбовця про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття, що мало місце у спірних правовідносинах (лист командира в/ч НОМЕР_1 від 12.08.2023р. №7993).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України, у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України, а також порядок контролю за його дотриманням визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016р. №735. (далі по тексту Інструкція №735)

Оскільки чинне законодавство України не містить спеціальних норм щодо порядку розгляду рапортів військовослужбовців, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення вказаної Інструкції, якою унормовано всі питання звернень, зокрема, військовослужбовців до командування військової частини.

Пунктами 4, 5 Розділу І Інструкції №735 передбачено, що у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян потрібно забезпечувати кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень громадян з метою оперативного розв`язання порушених у них питань, задоволення законних вимог заявників, поновлення порушених конституційних прав та запобігання надалі таким порушенням.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності дії, унаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Відповідно до п.2 Розділу ІІ Інструкції №735 письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.

Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.

У зверненні мають бути зазначені прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення має бути надруковане або написане від руки, розбірливо, чітко підписане заявником (групою заявників) із зазначенням дати. (п.4 Розділу ІІ Інструкції №735)

Згідно п.5 Розділу ІІ Інструкції №735 відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України «Про звернення громадян» і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Особлива увага приділяється розгляду звернень: Героїв України, ветеранів війни, учасників бойових дій, ветеранів праці та військової служби, осіб з інвалідністю, непрацездатних осіб та осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, багатодітних сімей, одиноких матерів (батьків), членів сімей військовослужбовців - учасників операції об`єднаних сил (ООС), антитерористичної операції (АТО), інших громадян, які потребують соціального захисту та підтримки.

Пунктом 14 Розділу ІІ Інструкції №735 передбачено, що щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України «Про звернення громадян».

Якщо у зверненні поряд з питаннями, що належать до компетенції органу військового управління, військової частини, порушуються питання, які підлягають вирішенню в інших органах державної влади чи місцевого самоврядування, то під час надання відповіді на звернення орган військового управління, військова частина також роз`яснює громадянину порядок розгляду цих питань. (п.15 Розділу ІІ Інструкції)

Відповідно до п.п.1, 2 Розділу ІІІ Інструкції №735 посадові особи органів військового управління, військових частин під час розгляду звернень громадян зобов`язані уважно вникати в їх суть, у разі потреби вимагати у виконавців матеріали їх перевірки, направляти працівників на місця для перевірки викладених у зверненні обставин, застосовувати інші заходи для об`єктивного вирішення поставлених автором звернення питань, з`ясовувати та приймати рішення про усунення причин і умов, які спонукають авторів скаржитись.

Рішення, які приймаються за зверненнями, мають бути мотивованими та ґрунтуватися на нормах законодавства. Посадова особа, визнавши заяву такою, що підлягає задоволенню, зобов`язана забезпечити своєчасне й правильне рішення, а в разі визнання скарги обґрунтованою - негайно вжити заходів щодо поновлення порушених прав громадян.

Згідно п.6 Розділу ІІІ Інструкції №735 звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення.

Відповідь за результатами розгляду звернення обов`язково дається тим органом військового управління, військовою частиною, які його отримали і до компетенції яких входить розв`язання порушених у зверненні питань, за підписом керівників або осіб, яким право ставити підпис надано відповідним керівником органу військового управління, командиром військової частини. (п.7 Розділу ІІІ Інструкції №735)

Відповідно до п.8 Розділу ІІІ Інструкції №735 рішення про відмову в задоволенні вимог або прохань, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Аналіз вказаних положень Інструкції №735 дає колегії суддів підстави для висновку про покладення чинним законодавством на відповідачів обов`язку щодо розгляду рапорту позивача у передбачений Інструкцією строк та вирішення поставлених у ньому питань з повідомленням про це військовослужбовця.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 бездіяльності в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 щодо нерозгляду його рапортів від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Як вбачається з матеріалів справи, за рапортами ОСОБА_1 відповідачами не прийнято жодного рішення по суті поставленого в них питання, а саме: звільнення позивача з військової служби чи про відмову у його звільненні.

А відтак, на думку колегії суддів, при вирішенні даного спору суд першої інстанції необґрунтовано надавав правову оцінку висновку ЛКК №242 від 17.03.2023р. КНП «Черкаський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Червонослобідської сільської ради як підтверджуючому документу для звільнення ОСОБА_1 зі служби за мобілізацією в Збройних Силах України за підпунктом г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта, що за відсутності належним чином оформленої відповіді з результатами отриманих від ОСОБА_1 рапортів про звільнення його з військової служби, надання правової оцінки допустимості висновку ЛКК №242 від 17.03.2023р. для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю військовослужбовця та його звільнення зі служби за сімейними обставинами, є передчасним та виходить за межі предмету спору.

У даному випадку бездіяльність в/ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 щодо розгляду рапортів ОСОБА_1 від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. про звільнення з військової служби створює перешкоди для здійснення його прав і законних інтересів, а тому така бездіяльність, у відповідності до пункту 5 Розділу І Інструкції №735 може бути оскаржена в судовому порядку.

Що ж до висновку суду першої інстанції про те, що відповідачі розглянули рапорти ОСОБА_1 та повідомили військовослужбовця про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2023р. військова частина НОМЕР_1 подала до суду першої інстанції клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України, обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 надано відповідь за результатами розгляду його рапортів від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р., тобто порушення виправленні суб`єктом владних повноважень і наразі відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

До відповідного клопотання відповідачем додано листи в/ч НОМЕР_1 від 12.08.2023р. №7993 та в/ч НОМЕР_2 від 15.08.2023р., адресовані позивачу, якими подані ним рапорти від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. повернено на доопрацювання у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують факт здійснення ОСОБА_1 постійного догляду за хворою матір`ю.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що вказані листи не свідчать про належний розгляд його рапортів. Пунктом 14 Розділу ІІ Інструкції передбачено вичерпний перелік рішень щодо кожного звернення, в якому відсутнє таке рішення як повернення звернення (рапорту) військовослужбовця на доопрацювання.

На підставі викладеного у сукупності колегія суддів доходить висновку, що /ч НОМЕР_1 та в/ч НОМЕР_2 допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду рапортів ОСОБА_1 від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з чим наявні підстави для зобов`язання відповідачів розглянути рапорти ОСОБА_1 по суті поставлених в них питань.

При вирішенні спору судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до п.3, п.4 ч.1 ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною шостою статті 139 КАС України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

В матеріалах справи відсутні відомості про сплату позивачем судового збору при зверненні до суду першої інстанції з даним позовом. При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 3220,80 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № від 25.09.2023р.

А відтак, у зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.139 КАС України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3220,80 грн. судового збору.

Також, позивачем заявлено клопотання про стягнення на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу, про які буде заявлено протягом 5 днів з дня ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Враховуючи, що дану справу правомірно віднесено судом першої інстанції до категорії справ незначної складності та розглянуто за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів ОСОБА_1 від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорти ОСОБА_1 від 20.05.2023р. та від 05.06.2023р. про звільнення з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та повідомити позивача про прийняті рішення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_4 ) 1610,40 грн. судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_4 ) 1610,40 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 21 листопада 2023 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук