Справа № 380/24153/23
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 рокусправа № 380/24153/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

в с т а н о в и в:

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (далі відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Батюк М.В. від 29.09.2023 ВП № 68790110 про арешт коштів боржника.

Ухвалою від 20.10.2023 позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків.

Ухвалою від 31.10.2022 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова від 29.09:2023 ВП № 68790110 про арешт коштів боржника винесена головним державним виконавцем Батюк М.В. з порушенням вимог чинного законодавства та є такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із наступним.

Головне управління, як територіальний орган виконавчої влади, підпадає під визначення "державний орган" в розумінні вимог Закону № 1404 та Закону № 4901, а тому примусове стягнення грошових коштів можливе лише через органи Державної казначейської служби України, і органам Державної виконавчої служби України відповідні виконавчі документи не підвідомчі.

Зазначає, що відповідно до п. 3 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Тобто, органи Пенсійного фонду України здійснюють виплату пенсій лише в межах видатків, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України.

Крім того, пунктом 33 Порядку № 845 передбачено, що у разі, коли судове рішення стосується спорів фізичних, осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку,, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у п. 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з пп. 1 п. 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.

Позивач вказує, що згідно із ч. 2 ст. 73 Закону № 1058 забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом.

Повноваження Пенсійного фонду України, як виконавця бюджетних програм, визначаються перш за все статтею 23. Бюджетного кодексу України, а саме: будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Держаний бюджет України.

Таким чином, вчинення дій щодо виконання оскаржуваної постанови, яка прийнята з порушенням вимог Закону № 1058, спричинить порушення чинного законодавства та заподіяння значної шкоди не тільки органу Пенсійного фонду України, а й правам, свободам та інтересам пенсіонерів, які отримують пенсії відповідно до інших законів за рахунок страхових внесків підприємств, які обліковуються на рахунках органів Пенсійного фонду, відкритих в Ощадному банку.

Разом із тим, позивач зазначає, що списання коштів з рахунків управління призведе до ряду негативних наслідків, серед яких: невиплата пенсій пенсіонерам; невиплата інших страхових виплат; невиплата працівникам управління заробітної плати, що являється порушенням трудового законодавства; несплата податків в Держбюджет, у фонди соціального страхування; несплата комунальних платежів, орендної плати тощо, що підпадає під дію Кодексу про адміністративні правопорушення України та Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за невиконання зазначених зобов`язань.

Відтак, на переконання позивача, головним державним виконавцем Батюк М.В. при винесенні постанови від 29.09.2023 про арешт коштів боржника у ВП № 68790110 не враховано те, що судове рішення Головним управлінням виконано у межах повноважень до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення.

З огляду на викладене, позивач вважає, що приймаючи спірну постанову про арешт коштів боржника, головний державний виконавець Батюк М.В. порушила ст. 1 Закону №1404, оскільки діяла не на підставах, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

Із зазначених підстав, просить задовольнити позовні вимоги повністю.

14.11.2023 відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, зазначаючи, що у позовній заяві позивач покликається на ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VI, відповідно до якої виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Втім, відповідно до ст. 1 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI - цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Отже, Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI регулює порядок виконання виконавчих документів, однак, жодним чином не стверджує і не спростовує підстави їх винесення, оскільки не регулює такі правовідносини. Тому, покликання позивача на норми Закону від 05.06.2012 № 4901-VI при оскарженні рішення про накладення арешту позбавлене будь-якої правової обґрунтованості.

Окрім цього, відповідач зауважує, що у позовній заяві позивач вказує, що вчинення дій щодо виконання оскаржуваної постанови, яка прийнята з порушенням вимог Закону № 1058, спричинить порушення чинного законодавства та заподіяння значної шкоди не тільки органу Пенсійного фонду України, а й правам, свободам та інтересам пенсіонерів, які отримують пенсії відповідно до інших законів за рахунок страхових внесків, які обліковуються на рахунках органів Пенсійного фонду, відкритих в Ощадному банку.

Всупереч вищезазначеному твердженню позивача, відповідач посилається на те, що порушення має бути реальним, стосуватися зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 і Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Із наведених підстав, просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив наступне.

15.12.2021 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №380/5171/21 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.10.2020 та виплатити пенсію за квітень, травень, червень, липень та серпень 2020 року.

13.04.2022 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів) Литвиненко Х.А. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 68790110 щодо примусового виконання виконавчого листа № 380/5171/21, виданого 15.12.2021.

Боржником у ВП № 68790110 є Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, стягувачем - фізична особа ОСОБА_1 .

15.03.2023 старший державний виконавець Подоляк Е.Б. у ВП № 68790110 винесла постанову про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

07.06.2023 головний державний виконавець Тарабан О.О. у ВП № 68790110 винесла постанов про накладення штрафу в розмірі 10200,00 грн за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії.

29.09.2023 головний державний виконавець Батюк М.В. у ВП № 68790110 винесла постанову про арешт котів боржника, якою наклала арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику - Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області.

Вважаючи протиправною постанову від 29.09.2023 ВП № 68790110, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне врахувати наступні обставини та положення законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За правилами ч. 1, ч. 4 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Так, суд встановив, що 13.04.2022 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Литвиненко Х.А. відкрила виконавче провадження № 68790110 з примусового виконання виконавчого листа № 380/5171/21 за яким боржник - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зобов`язаний поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.10.2020 та виплатити пенсію за квітень, травень, червень, липень та серпень 2020 року.

За невиконання рішення суду без поважних причин на боржника накладений штраф у сумі 5100,00 грн та повторно у сумі 10200,00 грн.

Як вбачається зі змісту постанови від 29.09.2023 про арешт коштів боржника, головним державним виконавцем Батюк Мар`яною Василівною встановлено, що на виконанні перебуває виконавче провадження № 68790110 в ході примусового виконання якого виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 26000,00 грн, стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 274,85 грн, штрафу в розмірі 5100,00 грн та повторного штрафу в розмірі 10200,00 грн. Станом на 29.09.2023 рішення суду боржником не виконано, кошти згідно зазначених вище постанов не сплачені, постанови є чинними та не скасовані судом.

У постанові від 29.09.2023 також зазначено, що згідно ч. 2 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Керуючись ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" головний державний виконавець Батюк М.В. постановила накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору. витрат виконавчого провадження, штрафів 41643,85 грн.

Отже, головний державний виконавець Батюк М.В. винесла постанову про накладення арешту на кошти боржника у виконавчому провадженні № 68790110, яке зобов`язує Головне управління ПФУ у Львівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 01.10.2020 та виплатити пенсію за квітень, травень, червень, липень та серпень 2020 року, тобто у виконавчому провадженні щодо виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

Надаючи оцінку правомірності накладення арешту на кошти Головного управління ПФУ у Львівській області, суд зважає на таке.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону № 1404-VIII.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч. 2 ст. 63 Закону № 1404-VIII.

Частиною 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, алгоритм дій державного виконавця у разі примусового виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії, чітко визначений статтею 63 Закону №1404-VIII.

Натомість стаття 48 Закону № 1404-VIII, на яку головний державний виконавець Батюк М.В. покликається у постанові від 29.09.2023 про арешт коштів боржника, регулює порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, згідно із ч. 1 ст. 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Частиною 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 56 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Отже, із аналізу приписів ст. 48 та ст. 56 Закону № 1404-VIII слідує, що такі заходи примусового виконання рішення, як звернення стягнення на кошти боржника шляхом винесення постанови про арешт коштів, можуть бути застосовані у разі, якщо виконавчий документ виданий на підставі рішення суду, яким передбачено, зокрема, стягнення з боржника суми заборгованості, визначеної у грошовому еквіваленті.

Суд зауважує, що Закон № 1404-VIII не містить правових норм, які передбачають право державного виконавця накладати арешт на кошти боржника у разі виконання рішення, за яким боржник зобов`язаний вчинити певні дії.

У даному випадку, головний державний виконавець Батюк М.В. у постанові від 29.09.2023 про арешт коштів боржника, як на підставу її прийняття, зазначає, що у ході виконання ВП № 68790110 виконавцем винесені постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 26000,00 грн, стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 274,85 грн, та штрафу в розмірі 5100,00 грн та повторного штрафу в розмірі 10200,00 грн, констатуючи, при цьому, що станом на 29.09.2023 рішення суду боржником не виконано, кошти згідно зазначених вище постанов не сплачені.

Втім, суд зауважує, що за правилами п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу є виконавчими документами, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, головний державний виконавець Батюк М.В. винесла постанову про арешт коштів боржника у ВП № 68790110, де виконується рішення суду зобов`язального характеру, у той час, як постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 26000,00 грн, стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 274,85 грн, та штрафу в розмірі 5100,00 грн та повторного штрафу в розмірі 10200,00 грн є окремими виконавчими документами, провадження по яких щодо їх примусового виконання ще не відкрито.

Таким чином, відповідач порушив передбачений Законом № 1404-VIII порядок виконання рішень, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 2 Закону № 1404-VII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та права особи на участь у процесі прийняття рішення.

У своєму Рішенні Конституційний Суд України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Елементи права, зокрема, розмірність, рівність, мораль, об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність винесення постанови від 29.09.2023 про арешт коштів боржника.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що приймаючи спірну постанову, відповідач діяв необґрунтовано, не на підставі та не у спосіб, що визначені Законом № 1404-VII, відтак оскаржена постанова не відповідає критеріям, визначеним статтею 2 Закону №1404-VII та частиною другою статті 2 КАС України.

З огляду на викладене, суд задовольняє позовні вимоги Головного управління ПФУ у Львівській області та скасовує спірну постанову.

Розподіл судових витрат суд здійснює за правилами ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262, 291, 382 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Батюк М.В. від 29.09.2023 ВП № 68790110 про арешт коштів боржника.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України (76018, Івано-Франківська обл., м. Івано-Франківськ, вул. Грюнвальдська, 11; ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна