Справа № 420/18923/23
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов (а.с.1-7) ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Військова частина НОМЕР_2 , в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому - ОСОБА_1 , додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно до часу участі у бойових діях з 11.01.2023 по 05.04.2023; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому - ОСОБА_1 , додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно до часу участі у бойових діях з 11.01.2023 по 05.04.2023.

Ухвалою суду від 31.07.2023 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову (а.с.37-38).

Ухвалою суду від 23.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.51-52).

Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (а.с.68-74), у якій просить позглядати позовну заяву за наступними позовними вимогами: - визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати йому - ОСОБА_1 , додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно до часу участі у бойових діях з 11.01.2023 по 05.04.2023; - зобов`язати в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити йому - ОСОБА_1 , додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно до часу участі у бойових діях з 11.01.2023 по 05.04.2023; - стягнути з в/ч НОМЕР_2 моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог по справі, залучено до участі у справі №420/18923/23 у якості другого відповідача військову частину НОМЕР_2 та розпочато розгляд адміністративної справи №420/18923/23 спочатку. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Також ухвалою суду зобов`язано в/ч НОМЕР_2 надати до суду відомості про нараховані та виплачені складові грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2023 рік (а.с.81-82).

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 , що являється батальйоном, який входить до структури і підпорядкований в/ч НОМЕР_2 , яка здійснювала нарахування та виплату його грошового забезпечення під час проходження служби. Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 30.03.2023 №30-РС звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» п.2. ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 06.04.2023 №96 його з 06.04.2023 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що у період з 11.01.2023 по 05.04.2023 він брав безпосередню участь у бойових діях, забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 від 07.07.2023 року.

Згідно абз.1 п.1 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 (далі Постанова №168) військовослужбовцям Збройних Силякі, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби) виплачується додаткова винагорода збільшена до 100000 грн.

Однак йому додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, не виплачувалась у період з 11.01.2023 по 05.04.2023, що він вважає протиправним.

При цьому, позивач зазначив, що невиплата йому збільшеної додаткової винагороди зумовлена невидачею в/ч НОМЕР_1 , у якій він проходив службу, наказів щодо його включення до числа військовослужбовців, яким здійснюється виплата такої винагороди. Таким чином, в/ч НОМЕР_2 , яка виплачувала грошове забезпечення, не отримувала від в/ч НОМЕР_1 інформації про його залучення до виконання бойових завдань у період з 11.01.2023 по 05.04.2023.

23.05.2023 року він звернувся до в/ч НОМЕР_1 та НОМЕР_2 із заявою про здійснення виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно до часу участі у бойових діях, за період з січня 2023 року по день звільнення. Додатково 23.05.2023 року був здійснений адвокатський запит щодо надання інформації про причини не нарахування додаткової винагороди. Також 16.06.2023 року через Міністерство оборони України до в/ч НОМЕР_1 , НОМЕР_2 було продубльовано заяву про здійснення виплати та заяву про надання інформації про причини та підстави не виплати додаткової винагороди. Проте відповідачі на заяви та адвокатський запит відповіді не надали.

В обґрунтування заявленої моральної шкоди у розмірі 15000 грн позивач зазначив, що в результаті бездіяльності службових осіб в/ч НОМЕР_2 щодо не виплати йому належного грошового забезпечення при звільненні йому спричинені душевні страждання, оскільки він був змушений докладати додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести протиправну бездіяльність в/ч НОМЕР_2 . Позивач відчуває постійний стрес та стурбованість за результати розгляду справи.

Зазначив, що після проходження військової служби він повинен проходити реабілітацію, що включає комплекс лікувально-профілактичних, та оздоровчих заходів, спрямованих на відновлення психофізіологічних функцій, оптимальної працездатності, повернення соціальної активності, а не займатися виснажливими судовими процесами, щоб отримати належні виплати після звільнення.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач в/ч НОМЕР_2 у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позов та витребувані ухвалою суду від 25.09.2023 року відомості про нараховані та виплачені складові грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2023 рік.

Представник в/ч НОМЕР_1 подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача (в/ч НОМЕР_1 ) по справі на належного в/ч НОМЕР_2 , яке розглянуто ухвалою суду від 25.09.2023 року. Відзив на позовну заяву відповідачем в/ч НОМЕР_1 до суду не подано.

Інших заяв та клопотань від відповідачів також не надходило (згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду вхідної кореспонденції по справі станом 22.11.2023 не зареєстровано).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8), згідно військового квитка серії НОМЕР_3 у період з 23.03.2022 по 06.04.2023 проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 (а.с.20-21).

Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 06.04.2023 №96 позивача, звільненого наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 30.03.2023 №30-РС з військової служби у запас за п.п. «г» п.2. ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення в/ч НОМЕР_1 з 06.04.2023 року.

Також наказом від 06.04.2023 №96 вирішено виплатити ОСОБА_1 , зокрема, додаткову винагороду відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 №168, наказу МОУ від 07.06.2018 №260 за виконання бойових завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) в розмірі 30000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових завдань за період з 01.04.2023 по 04.04.2023 (а.с.22).

Згідно грошового атестату, виданого в/ч НОМЕР_1 06.04.2023 року, позивачу додаткова винагорода за період з 01.04.2023 по 04.04.2023 нарахована у сумі 4000 грн (а.с.23).

07.07.2023 року в/ч НОМЕР_1 видано позивачу довідку №1/62/471 згідно якої ОСОБА_1 в період з 11.08.2022 по 09.12.2022, з 11.12.2022 по 31.12.2022, з 11.01.2023 по 05.04.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, перебуваючи в населених пунктах Новоочаків, Явкине Миколаївської області, Комишани, Інгулець Херсонської області (а.с.18).

Позивач, вважаючи протиправною невиплату за період з січня по березень 2023 року додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн щомісячно, звертався із заявами до відповідачів про проведення нарахування та виплати вищезазначеної допомоги (а.с.11-15). Проте відповіді не отримав.

Не погоджуючись із бездіяльністю щодо не виплати додаткової винагороди за період з 11.01.2023 по 05.04.2023, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абз.1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991 (далі Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2-3 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 (далі Порядок №260).

Згідно з п.2 Порядку №260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать, зокрема, винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією РФ в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 17.08.2023, від 09.11.2023 року та наразі триває до 14.02.2024 року.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №168, яка набрала чинності 28.02.2022 та застосовується з 24.02.2022.

Оскільки позивача звільнено з військової служби наказом №30-РС від 30.03.2023, суд враховує положення Постанови №168 в редакції від 21.01.2023, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до п.1 Постанови №168 (в редакції від 21.01.2023), встановлено, що на період дії воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій РФ території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29 (далі Окреме доручення), пунктом 14 якого передбачено, що це доручення застосовувати з 01.06.2022 (крім абз.3 п.1, абз.4 п.7 та п.п.9.11 п.9 (в частині виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за час проходження підготовки (навчання) за кордоном щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) цього доручення, які застосовувати з 24.02.2022).

Згідно п.п.24 п.10 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №671 від 26.11.2014 (далі Положення №671), Міністр дає обов`язкові для виконання військовослужбовцями, державними службовцями і працівниками апарату Міноборони доручення.

Суд вважає, що приписи п.17 розділу І Порядку №260 разом із наказом Міністерства оборони України №98 від 01.04.2022 в поєднанні із п.п.24 п.10 Положення №671, свідчать що Окреме доручення є тим обов`язковим для виконання військовослужбовцями владно-управлінським рішенням Міністра оборони України, яке визначає порядок, умови нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168.

Згідно п.2 Окремого доручення на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах, зокрема, 100 000 грн військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).

Відповідно до п.3 Окремого доручення документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: - бойовий наказ (бойове розпорядження); - журнал бойових дій (вахтовий журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); - рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі 3 доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.

Виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 грн здійснювати на підставі наказів, зокрема, командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) - особовому складу військової частини (п.5 Окремого доручення).

За змістом п.5 Окремого доручення та п.1 Постанови №168 простежується аналогія закону, яка полягає в тому, що виплата премії та додаткової винагороди здійснюється на підставі відповідного наказу командира частини, в якому зазначається конкретний перелік військовослужбовців, які набули право на дані виплати, з врахуванням дотримання даними військовослужбовцями норм чинного законодавства та належного виконання ними покладених на них обов`язків.

Згідно п.4 Окремого доручення керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Підставою для виплати додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, є відповідні накази командирів (начальників).

Також командири (начальники) військових частин, в розпорядження до якого був відряджений військовослужбовець для здійснення відповідних заходів, видають довідку про підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії.

У період з 11.01.2023 по 05.04.2023 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Такі обставини підтверджуються довідкою №1/62/471 від 07.07.2023, яка видана командиром в/ч НОМЕР_1 , в розпорядження до якої був відряджений позивач. Довідка видана на підставі витягів з журналу бойових дій в/ч НОМЕР_1 та витягів з наказів командира в/ч НОМЕР_1 про прибуття та вибуття з району виконання бойових дій (а.с.18).

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для виплати позивачу збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн за спірний період з 11.01.2023 по 05.04.2023 під час безпосередньої участі позивача у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 06.04.2023 №96 ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду відповідно до постанови №168 в розмірі 30000 грн за період з 01.04.2023 по 04.04.2023 (а.с.22).

Відповідачами жодних доказів на підтвердження видання наказу для виплати позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100000 грн за спірний період з 11.01.2023 по 05.04.2023 у відповідності до вимог Постанови КМУ №168, до суду не надано.

Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

До суду не надано доказів прийняття відносно позивача наказів про його включення до числа військовослужбовців, яким нарахувається та виплачується збільшена до 100000 грн додаткова винагорода за період з 11.01.2023 по 05.04.2023.

Таким чином, є доведеними доводи позивача в обґрунтування позовних вимог, що відповідачем в/ч НОМЕР_1 допущена протиправна бездіяльність в частині невидання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за період з 11.01.2023 по 05.04.2023 під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією. Зазначаючи про протиправну бездіяльність позивач не пред`являє позовних вимог до в/ч НОМЕР_1 , а наводить у позові вказані обставини лише як підстави для задоволення його позовних вимог.

Згідно з Довідкою №230/22 з відомчого обліку Мністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в/ч НОМЕР_1 є відокремленим підрозділом, створеним 24.02.2022 року (а.с.66-67).

Обставини підпорядкування в/ч НОМЕР_1 та включення її до структури в/ч НОМЕР_2 не заперечуються сторонами.

Також згідно інформації про рух коштів за банківським рахунком позивача у період з січня по травень 2023 року ОСОБА_1 виплачувалось грошове забезпечення саме в/ч НОМЕР_2 (а.с.24-33).

Враховуючи, що командиром в/ч НОМЕР_1 не приймались відносно позивача накази про нарахування та виплату йому збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди за період з 11.01.2023 по 05.04.2023, суд дійшов висновку про недопущення відповідачем в/ч НОМЕР_2 протиправної бездіяльності щодо невиплати такої винагороди, оскільки накази в/ч НОМЕР_1 про таку виплату не надходили до в/ч НОМЕР_2 . Позовні вимоги в цієї частині не підлягають задоволенню.

На підставі ч.2 ст.9 КАС України, суд вважає, що ефективним судовим захистом порушених прав позивача є зобов`язання відповідача в/ч НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу за період з 11.01.2023 по 05.04.2023 збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії згідно постанови №168.

При цьому суд вважає, що невидання наказу в/ч НОМЕР_2 про нарахування та виплату позивачу збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди за період з 11.01.2023 по 05.04.2023 не є перешкодою для судового захисту порушених прав позивача у зазначений судом спосіб, оскільки стосується взаємодії між суб`єктами владних повноважень під час виконання рішення суду, яким встановлено факт порушення права позивача щодо отримання збільшеної до 100000 грн додаткової винагороди за період з 11.01.2023 по 05.04.2023 року.

Також розглянувши матеріали справи та надані докази в частині позовних вимог про стягнення з в/ч НОМЕР_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 15000 грн, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст.1173 ЦК України). Таким чином, відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання матеріальної та моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Крім того, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності бездіяльності та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача.

За змістом позову заявлена моральна шкода пов`язана саме з не виплатою йому належного грошового забезпечення при звільненні.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.

Оскільки суд дійшов висновку про невчинення відповідачем в/ч НОМЕР_2 протиправної бездіяльності в частині не виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за період з 11.01.2023 по 05.04.2023, у зв`язку з відсутністю підстав для її виплати (наказів командира в/ч НОМЕР_1 ), відсутні підстави для стягнення з суб`єкта владних повноважень заявленої моральної шкоди.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач як учасник бойових дій згідно посвідчення серії НОМЕР_4 (а.с.10) є звільненим від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 11.01.2023 по 05.04.2023 збільшену до 100 000 грн додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва