Справа № 420/24588/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16.06.2023 та від 06.07.2023, щодо відмови у переведенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 , з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію за віком державним службовцям відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII, зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.05.2023 року пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 року, з урахуванням вже виплачених сум., з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 01.05.2023 року №91 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років).

Ухвалою суду від 18.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначала, що з 2008 року позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та з 01.10.2017 ОСОБА_1 було переведено автоматично на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вказала, що відповідач неодноразово відмовляв їй у переведенні на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». В той же час, як вказала позивач, позивачу на момент звернення до відповідача виповнилось 69 років, а стаж державної служби складає більше 20 років, що підтверджується трудовою книжкою та довідками про заробітну плату. Позивач, посилаючись на діюче законодавство України та те, що за наявності у особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за іншим законом, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

04.10.2023 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначило, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідач вказав, що позивач зверталась до Головного управління зі зверненнями, в яких порушувала питання про можливість переведення з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058 (надалі - Закон № 1058) на пенсію згідно Закону України «Про державну службу». Як вказав відповідач, листами Головного управління № 15802-15318/С-02/8-1500/23 від 16.06.2023 та № 17990-17648/С-02/8-1500/23 від 06.07.2023 позивача було повідомлено про відсутність підстав для переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу". Відповідно до п. 4-7 Прикінцевих положень Закону № 1058 особам, пенсії/щомісячне довічне грошове утримання яким призначені відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України" , "Про державну службу" , "Про Національний банк України" , "Про дипломатичну службу" , "Про службу в органах місцевого самоврядування" , "Про прокуратуру" , "Про статус народного депутата України" , "Про судоустрій і статус суддів" , "Про судову експертизу" , "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" , "Про наукову і науково-технічну діяльність" , "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" , Митного кодексу України , Податкового кодексу України , Положення про помічника-консультанта народного депутата України, розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ. На підставі зазначеної норми законодавства, Головним управлінням було переведено позивача з пенсії за Законом України "Про державну службу" на пенсію за віком відповідно до Закону №1058, оскільки розмір пенсії за віком є більшим ніж розмір пенсії за Законом України "Про державну службу". Таким чином, як вказав відповідач, переведення позивача знову на пенсію за Законом України "Про державну службу" є недоцільним, оскільки у такому разі розмір пенсії зменшиться. Також, відповідач вважає безпідставними позовні вимоги щодо визнання протиправними дій Головного управління, які полягають у відмові позивачу в проведенні переведення пенсії, оскільки позивач не зверталась у встановленому законодавством порядку з заявою про переведення на інший вид пенсії, а відтак і рішення з цього питання Головним управлінням не приймалося. Як вказав відповідач, позивачем не було дотримано встановленого законодавством порядку звернення із заявою про призначення пенсії, а отже підстав для прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії у територіального органу Пенсійного фонду України не існувало.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримувала пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

З 01.10.2017 ОСОБА_1 було переведено автоматично на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листами Головного управління № 15802-15318/С-02/8-1500/23 від 16.06.2023 та № 17990-17648/С-02/8-1500/23 від 06.07.2023 позивачу було відмовлено у переведення з пенсії за віком на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу", а також у здійсненні перерахунку відповідно до довідки про заробітну плату від 01.05.2021 №91.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 абз.1 статті 92 Конституції України).

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058).

Відповідно до статті 5 Закону №1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Статтею 8 Закону №1058 передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 44 Закону №1058 встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Розділом XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» (№889-VIII від 10.12.2015), що набрав чинності 01.05.2016 і діє на час звернення позивача з заявою про переведення на інший вид пенсії, встановлено, що: « ...8. Стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством. ...12. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної досади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та з 2008 року отримувала пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

З 01.10.2017 ОСОБА_1 було переведено автоматично на пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В свою чергу, на момент звернення із заявою до ГУ ПФ України в Одеській області, 01.06.2023 року про переведення позивача з пенсії призначеної відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 мала стаж державного службовця більше 20 років, що і дає право на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Крім цього, матеріалами справи підтверджено та фактично не заперечується сторонами, що позивачем до пенсійного органу було надано всі необхідні документи щодо переведення його на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Отже, зважаючи на вищенаведене, відповідач, відмовляючи позивачу у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», діяв всупереч закону, оскільки позивач, в даному випадку, має усі законні права на переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови, викладеної у листах відповідача від 16.06.2023 та від 06.07.2023, у переведенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889, зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 , з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію за віком державним службовцям відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII

Щодо вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.05.2023 року пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 року, з урахуванням вже виплачених сум., з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 01.05.2023 року №91 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), судом встановлено наступне.

За приписами ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі Пантелеєнко проти України зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі Дорани проти Ірландії Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Салах Шейх проти Нідерландів, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи Каіч та інші проти Хорватії (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі Рисовський проти України (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип належного урядування, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зважує на його ефективність з точки зору статті 13 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" та враховує положення "Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень", прийняті Комітетом Міністрів 11.03.1980, а саме суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, позовні вимоги позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.05.2023 року пенсію державного службовця за віком відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу саме з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 01.05.2023 року №91 (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), суд вважає передчасними та такими, що задоволенню не підлягають, оскільки відновленню підлягає лише порушене право та в даному випадку відсутні об`єктивні підстави вважати, що після здійснення призначення пенсії державного службовця за віком будуть порушені права позивача та враховуючи, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд вважає, що адміністративний позов позивача підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови, викладеної у листах відповідача від 16.06.2023 та від 06.07.2023, у переведенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1 згідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 року № 889.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385, м.Одеса, вул. Канатна,83) перевести ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), з пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України Про державну службу від 10 грудня 2015 року №889-VIII

У задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра