Справа № 420/8425/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/8425/23
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

07.08.2023 року;

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді - Єщенка О.В.

суддів - Крусяна А.В.

- Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення недоотриманої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог (збільшення позовних вимог), просив:

визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4 рішення Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області «Про затвердження штатного розпису, структури та чисельності, розмірів посадових окладів посадових осіб, службовців, працівників Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу на 2023 рік» від 10.03.2023 року №1110-VIII;

визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області «Про попередження про наступне вивільнення у порядку ст. 49-2 КЗпП України заступника сільського голови Фонтанської сільської ради Стефана Нефідова» від 28.03.2023 року №80/2023-КР-тр;

визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області «Про звільнення у зв`язку з припиненням служби в органах місцевого самоврядування та вивільненням ОСОБА_2 » від 25.05.2023 року №147/2023-КР-тр;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області;

стягнути з Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_1 29875,15 гривень недоотриманої заробітної плати;

стягнути з Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 30.05.2023 року i по день поновлення на роботі, із розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 3185,82 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що з січня 2016 року позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування, у тому числі з грудня 2020 року - на посаді заступника сільського голови Фонтанської сільської ради.

У зв`язку із затвердженням сільською радою штатного розпису, структури та чисельності посадових осіб сільської ради та її виконавчого органу на 2023 рік згідно рішення від 10.03.2023 року №1110-VIII та подальшим попередженням позивача про наступне вивільнення згідно розпорядження сільського голови від 28.03.2023 року №80/2023-КР-тр, ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з припиненням служби в органах місцевого самоврядування та вивільненням на підставі розпорядження сільського голови від 25.05.2023 року №147/2023-КР-тр.

Оспорюючи правомірність та обґрунтованість рішень відповідача, позивач вказує на те, що його звільнення зі служби в органі місцевого самоврядування відбулось за відсутності законних підстав та з порушенням установленого законом порядку, у тому числі сільською радою не запропоновано позивачу наявні вакантні посади, не враховано обставини щодо переважного права позивача на залишенні на роботі, а отже не дотримано таких найважливіших гарантій для працівника при скороченні чисельності або штату як працевлаштування працівника.

Наведене у сукупності, а також, враховуючи, що протягом серпня-грудня 2021 року заробіток позивача нараховувався не у відповідності до чинних нормативних актів, свідчить про неправомірність та необґрунтованість рішень і дій сільської ради, наявність підстав для поновлення позивача на посаді і стягнення на його користь недоотриманої заробітної плати, у тому числі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.

Суд стягнув з Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_1 29875,15 гривень недоотриманої заробітної плати.

В іншій частині позовних вимог суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з правомірності рішень і дій сільської ради при звільненні позивача зі служби в органах місцевого самоврядування, адже відповідно до положень статті 49-2 КЗпП України відповідач персонально попередив службовця про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та запропонував інші вакантні посади, які відповідали його кваліфікації.

Суд першої інстанції визначив, що при виданні оспорюваних рішень і розпоряджень сільська рада діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Тому, позовні вимоги у відповідній частині є необґрунтованими, задоволенню не підлягають та правові підстави для поновлення позивача на службі і стягнення на його користь середнього заробітку відсутні.

Водночас, з огляду на те, що в оспорюваному періоді відповідачем не приведено розмір посадового окладу позивача у відповідність згідно з додатком 50 до постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 р. №268 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 28.07.2021 р. №783), чим допущено порушення статті 116 КЗпП України та не виплату службовцю в день звільнення всіх сум, що належать йому від установи, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з сільської ради на користь позивача недоотриманої заробітної плати у розмірі 29875,15 грн. та задоволення позовної заяви у відповідній частині.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині залишення позовних вимог без задоволення та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі, в іншій частині - рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи і помилково не враховано, що затвердження штатного розпису, структури і чисельності посадових окладів посадових осіб, службовців, працівників сільської ради та її виконавчого органу відбулось з порушенням процедури вирішення вказаного питання, без внесення сільським головою цього питання на розгляд відповідної сесії; наявність на момент звільнення позивача зі служби в органах місцевого самоврядування вакантної посади заступника сільського голови з питань діяльності виконавчих органів і яка відповідала кваліфікації позивача; переважне право позивача на залишенні на роботі, з огляду на значний досвід роботи в органах місцевого самоврядування, наявність вищої юридичної освіти в галузях права та економіки, а також сімейний стан.

Акцентуючи увагу на суттєвості допущених відповідачем порушень та прояв дискримінації при прийнятті оспорюваних рішень і розпоряджень, апелянт наполягає на обґрунтованості позовних вимог та наявності безумовних підстав для скасування неправомірних рішень і розпоряджень сільської ради, поновлення позивача на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області зазначає про те, що вимоги апелянта не визнає.

Обґрунтовуючи свою правову позицію, відповідач вказує, що посада заступника сільського голови є виборною посадою та затверджується депутатським корпусом на відповідній сесії ради. Тому, визнаючи факт не внесення сільським головою пропозиції щодо штатного розпису виконавчого органу, сільська рада зазначає про відсутність у неї обмежень у вирішенні цього питання за ініціативою депутата ради з ухваленням на сесії відповідного рішення.

Повторно акцентуючи увагу на особливостях статусу посади заступника сільського голови, сільська рада пояснює, що оспорюване розпорядження про звільнення позивача з посади є наслідком відповідного рішення сільської ради, яке є чинним та не скасованим, і у даному випадку сільський голова позбавлений можливості вплинути на вибір вивільняємого працівника під час ухвалення кадрового рішення про його звільнення.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, з січня 2016 року ОСОБА_1 проходив службу в органах місцевого самоврядування, у тому числі розпорядженням голови Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області від 14.12.2020 року №275/2020-кР позивача призначено на посаду заступника сільського голови шляхом затвердження Фонтанською сільською радою на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в порядку переведення з Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області.

Рішенням Другої сесії Фонтанської сільської ради VIII скликання «Про реорганізацію Крижанівської сільської ради, Олександрівської сільської ради та Новоодеської сільської ради» від 11.12.2020 року №12-VIII визначено Фонтанську сільську раду правонаступником Крижанівської сільської ради, Олександрівської сільської ради та Новоодеської сільської ради.

Розпорядженням Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області від 14.12.2020 року №275/2020-кР, за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , враховуючи рішення Фонтанської сільської ради від 11.12.2020 року №12-VIII, керуючись статтею 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено вважати ОСОБА_1 призначеним заступником сільського голови Фонтанської сільської ради шляхом затвердження Фонтанською сільською радою на підставі абзацу 3 частини 1 статті 10 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в порядку переведення з Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області.

Рішенням Четвертої сесії Фонтанської сільської ради VIII скликання від 25.12.2020 року №54-VIII змінено найменування Фонтанської сільської ради Лиманського району Одеської області на Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області.

Рішенням Двадцять четвертої сесії Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 28.09.2022 року №763-VIII затверджено штатний розпис, структуру та чисельність посадових осіб, службовців, працівників Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу.

У Додатку 1 до рішення від 28.09.2022 року №763-VIII «Штатний розпис, структура та чисельність посадових осіб, службовців, працівників Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу», зокрема, передбачено 3 (три) посади заступника сільського голови.

Розпорядженням голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 04.01.2023 року №1-ОД затверджено розподіл обов`язків між першим заступником, заступниками сільського голови та секретарем Фонтанської сільської ради, у тому числі із заступником сільського голови з правових питань ОСОБА_1 .

Рішенням Тридцять четвертої сесії Фонтанської сільської ради VIII скликання від 07.02.2023 року №1107-VIII затверджено новий кількісний склад виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області у кількості 26 осіб.

Згідно Додатку 1 до вказаного рішення, до кількісного складу виконавчого комітету Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області включено ОСОБА_1 .

Рішенням Тридцять п`ятої сесії Фонтанської сільської ради VIII скликання від 10.03.2023 року №110-VIII, з метою впорядкування структури та загальної чисельності апарату ради та з метою її оптимізації шляхом скорочення існуючих посад, керуючись підпунктом 5 пункту 1 статті 26, статтею 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1993 року №1049 «Про надбавки за вислугу років для працівників органів виконавчої влади та інших державних органів», наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 23.03.2021 року №609 «Про умови оплати праці робітників, зайнятих обслуговуванням органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів»:

затверджено штатний розпис, структуру та чисельність, розміри посадових окладів посадових осіб, службовців, працівників Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу на 2023 рік (Додаток 1) (пункт 1);

визначено начальнику відділу кадрової роботи вручити працівникам, посади яких підлягають скороченню, попередження про наступне вивільнення відповідно до статті 49-2 КЗпП України та запропонувати працівникам, посади яких підлягають скороченню, роботу на інших вакантних посадах (за наявності) (пункт 2);

припинити службу в органах місцевого самоврядування та звільнити у зв`язку із розпуском та достроковим припиненням повноважень виконавчого комітету відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та у зв`язку із подальшим ліквідуванням посади: - заступника сільського голови Нефідова Стефана Андрійовича (пункт 3);

визначено, у разі перебування ОСОБА_1 на лікарняному або у відпустці під час прийняття даного рішення, сільському голові або особі, яка його замінює, видати розпорядження про звільнення ОСОБА_1 у перший день виходу на роботу після лікарняного або відпустки (пункт 4);

визначено начальнику відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності - головному бухгалтеру Фонтанської сільської ради здійснити повний розрахунок з посадовими особами, посади яких підлягають скороченню та повноваження яких припинені, відповідно до займаних посад в межах кошторису, в строки та в порядку, передбаченому чинним законодавством (пункт 5);

визначено, що дане рішення вступає в силу з 11.03.2023 року і діє до 31.12.2023 року або до прийняття нового рішення (пункт 6);

визначено, що рішення Фонтанської сільської ради від 28.09.2022 року №763-VIII втрачає чинність (пункт 7);

визначено, що контроль за виконанням даного рішення покладається на постійну комісію з питань фінансів, бюджету, планування соціально-економічного розвитку, інвестицій та міжнародного співробітництва (пункт 8).

Згідно Додатку 1 до рішення від 10.03.2023 року №110-VIII, у штатному розписі та чисельності посадових осіб, службовців, працівників Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу на 2023 рік передбачено, серед іншого, 2 (дві) посади заступника сільського голови.

В іншій частині кількість (штатний розпис, структура та чисельність) посад та їх вид (найменування) після прийняття рішення від 10.03.2023 року №110-VIII відповідає попередньому штатному розпису сільської ради та залишилась без змін.

Розпорядженням голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 28.03.2023 року №80/2023-кР-тр, на підставі рішення від 10.03.2023 року №110-VIII та відповідно до статті 49-2 КЗпП України і статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», попереджено ОСОБА_1 , заступника сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, про наступне вивільнення.

Також, у пункті 3 розпорядження визначено запропонувати ОСОБА_1 переведення на інші вакантні посади, які відповідають його кваліфікації.

Розпорядженням голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 25.05.2023 року №147/2023-кР-тр, на підставі рішення від 10.03.2023 року №110-VIII та відповідно до статті 49-2 КЗпП України і статті 42, частини 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», звільнено ОСОБА_1 , заступника сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області, із займаної посади у зв`язку з припиненням служби в органах місцевого самоврядуванням та вивільненням з 29.05.2023 року.

Також, у пунктах 2, 3 розпорядження визначено виплатити позивачу вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку.

Виплатити компенсацію за невикористані дні основної щорічної відпустки за відпрацьований період роботи з 15.12.2022 року по 29.05.2023 року у кількості 11 календарних днів та компенсацію за додаткову оплачувану відпустку за вислугу років за 2023 рік у кількості 7 календарних днів.

Не погоджуючись із правомірністю та обґрунтованістю рішення сільської ради і розпоряджень сільського голови, що стосуються подальшого проходження позивачем служби в органі місцевого самоврядування, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, а також загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування регулює та визначає Закон України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-III.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 року №2493-III, служба в органах місцевого самоврядування - це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

Відповідно до статті 3 Закону України посадами в органах місцевого самоврядування є:

виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах;

виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою;

посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

За правилами частин 1, 3 статті 7 Закону України від 07.06.2001 року №2493-III правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про статус депутатів місцевих рад", "Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів", цим та іншими законами України.

На посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції" та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України від 07.06.2001 року №2493-III прийняття на службу в органи місцевого самоврядування здійснюється, зокрема:

на посади заступників сільського, селищного, міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, старости шляхом затвердження відповідною радою;

Згідно із частиною 1 статті 20 Закону України від 07.06.2001 року №2493-III, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі:

порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону;

порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону);

виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону);

досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Слід враховувати, що Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не врегульований порядок вивільнення працівників (службових/посадових осіб) у зв`язку із скороченням штатів органу місцевого самоврядування, а отже до спірних правовідносин підлягають застосування положення трудового законодавства.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За правилами частини 1 статті 42 Кодексу законів про працю України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Також, частинами 2, 3 статті 42 Кодексу законів про працю України передбачено, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат;

11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Таким чином, приписи статті 40 Кодексу законів про працю України зобов`язують з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, а також про те, що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу в тій же установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збережено його попереднє місце роботи.

Слід враховувати, що відповідно до частин 1, 2, 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Під час змін в організації виробництва та праці звільнення за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією.

Отже, аналіз наведених положень трудового законодавства дає підстави вважати, що цим законодавством регламентовано чітку та послідовну процедуру вивільнення працівників у разі скорочення штату, яка передбачає:

1) повідомлення працівників не пізніше, ніж за два місяці;

2) пропонування працівнику всіх наявних вакантних посад (що були наявними на момент попередження працівника про звільнення та з`явилися протягом періоду з дня попередження до дня звільнення, а також існували безпосередньо станом на день звільнення), які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації;

3) перевірку наявності у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, тобто здійснення їх порівняльного аналізу за такими критеріями.

Лише виконання роботодавцем усіх у сукупності умов при скороченні штатів, реорганізації, ліквідації, суттєвих змін умов праці свідчитиме про дотримання гарантій працівника права на працю.

При скороченні штату працівників не є обов`язковою умовою зменшення кількості таких працівників та може відбуватися ліквідація певних посад, спеціальностей, професій із введенням інших посад, спеціальностей професій при тому, що кількість працівників не зменшується.

Такі обставини можуть бути зумовлені, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації, тощо.

В такому випадку, в разі скорочення всіх працівників професії або підрозділу, внаслідок зміни у штаті підприємства, йдеться про скорочення штату.

У випадку фактичного скорочення займаної працівником посади йому має бути запропонована рівноцінна посада, передбачена новим штатним розписом, а в разі, якщо на таку посаду претендують також інші працівники, роботодавець зобов`язаний провести порівняльний аналіз продуктивності їхньої праці і кваліфікації з метою визначення працівника, який має переважне право на залишення на роботі. Інша вакантна робота, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації і досвіду пропонується в разі відсутності рівноцінної посади.

Поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а й стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення керівництва, володіння певними навиками, програмами, тощо.

При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовується ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконання покладених завдань та доручень тощо.

Виходячи з обставин цієї справи, апеляційний суд враховує, що рішенням Тридцять п`ятої сесії Фонтанської сільської ради VIII скликання від 10.03.2023 року №110-VIII затверджено штатний розпис, структуру та чисельність, розміри посадових окладів посадових осіб, службовців, працівників Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу на 2023 рік (Додаток 1) (пункт 1).

Цим же рішенням сільської ради припинено чинність рішення Фонтанської сільської ради від 28.09.2022 року №763-VIII «Штатний розпис, структура та чисельність посадових осіб, службовців, працівників Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу» (пункт 7).

Порівняльний аналіз даних штатних розписів показав, що на підставі рішення сільської ради від 10.03.2023 року №110-VIII у структурі та чисельності Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу скорочено одну посаду - заступник сільського голови. Кількість та найменування інших посад - залишено без змін.

Важливим у спірних правовідносинах є те, що кандидатуру позивача на інші наявні дві посади заступника сільського голови, що утворились у зв`язку із затвердженням нового штатного розпису, сільською радою розглянуто не було, як і не було запропоновано жодної іншої вакантної посади у структурі сільської ради та її виконавчого комітету з моменту повідомлення службовця про наступне вивільнення і до прийняття розпорядження про звільнення позивача у зв`язку із припиненням служби в органах місцевого самоврядування.

Пропонування вакантної посади позивачу, яка відповідає його кваліфікації (кваліфікаціям), не підтверджується і змістом оспорюваного розпорядження сільського голови від 28.03.2023 року №80/2023-КР-тр.

При цьому, згідно письмового підтвердження сільської ради, на момент звільнення позивача у структурі та штаті сільської ради та її виконавчого комітету були наявні наступні вакантні посади:

заступник сільського голови з питань діяльності виконавчих органів - 1 вакансія;

діловод - 2 вакансії;

фахівець з комп`ютерної техніки - 1 вакансія;

спеціаліст І категорії відділу містобудування та архітектури - 1 вакансія;

спеціаліст І категорії служби у справах дітей - 1 вакансія;

адміністратор ЦНАП - 2 вакансії.

Окремої уваги заслуговує й та обставина, що в порушення положень пункту 5 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 року №280/97-ВР рішенням сільської ради від 10.03.2023 року №110-VIII затверджено штатний розпис, структуру та чисельність сільської ради та її виконавчого органу за відсутності відповідної пропозиції сільського голови.

При цьому, посада заступника сільського голови не є виборною посадою, оскільки відповідно до статті 10 вказаного Закону, особа на зазначену посаду лише затверджується відповідною радою.

Таким чином, неправомірність вищевказаного рішення від 10.03.2023 року №110-VIII, що стосується позивача, знаходить своє підтвердження в частинах:

припинення служби в органах місцевого самоврядування та звільнення у зв`язку із розпуском та достроковим припиненням повноважень виконавчого комітету відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та у зв`язку із подальшим ліквідуванням посади: - заступника сільського голови ОСОБА_1 (пункт 3);

визначення видання розпорядження про звільнення ОСОБА_1 у перший день виходу на роботу після лікарняного або відпустки (пункт 4);

Повторюючись, апеляційний суд зазначає, що передбачення в оспорюваних частинах рішення від 10.03.2023 року №110-VIII припинення служби ОСОБА_1 у зв`язку із ліквідуванням займаної ним посади, а також видання відповідного розпорядження сільським головою, відбулось без урахування нормативно визначених процедур, зокрема: пропонування посадовій особі всіх наявних вакантних посад (що були наявними на момент його попередження про наступне вивільнення та з`явилися протягом періоду з дня попередження до дня звільнення, а також існували безпосередньо станом на день звільнення), які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації; перевірки наявності у службовців/посадових осіб, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, тобто здійснення їх порівняльного аналізу за такими критеріями.

Відповідно до частин 1, 2 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Слід враховувати, що відповідно до абзацу 4 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку від 08.02.1995 року №100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Аналіз наведених норм показав, що встановлення в судовому порядку неправомірності звільнення працівника є підставою для його поновлення саме на попередній посаді, а втрата працівником заробітку з підстав незаконного звільнення підлягає відновленню за цей час виплатою середнього заробітку.

Відповідно до пункту 8 Порядку від 08.02.1995 року №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно із довідкою Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області від 24.05.2023 року№03.1-12.01/1822, загальна середньоденна заробітна плата позивача, розрахована виходячи з заробітку за два місяці перед припиненням служби, складає 3185,82 грн.

Отже, на користь позивача має бути стягнуто середнє грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 29.05.2023 року по 20.11.2023 року у розмірі 404599,14 грн. (3185,82 грн. х 127 робочих днів).

Враховуючи викладене, оскільки звільнення позивача зі служби в органі місцевого самоврядування відбулось не у відповідності чинного законодавства та необґрунтовано, колегія суддів доходить висновку про скасування оспорюваних пунктів рішення та розпоряджень відповідача, поновлення позивача на попередній посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частин 1, 6 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

У поданій 25.10.2023 року заяві позивач просить стягнути з відповідача 24000 грн. у якості відшкодування судових витрат на правничу допомогу у зв`язку із розглядом адміністративної справи в суді апеляційної інстанції.

Слід зазначити, що згідно із частиною 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини 3 вказаної статті КАС України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Вказані положення кореспондуються із приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, згідно яких гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з цим, колегія суддів враховує, що за визначеннями, наведеними у пунктах 2, 6, 9 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI, адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту;

інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення;

представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Згідно із статті 19 Закону України від 05.07.2012 року №5076-VI видами адвокатської діяльності є, у тому числі:

надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Апеляційний суд враховує, що вид правничих послуг, їх вартість, обсяги, а також строки виконання, сторонами узгоджено у відповідному Договорі та додатковій угоді до цього Договору.

Так, 15.08.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатом Бачуріним Сергієм Олександровичем укладено Договір за №01-08/23 про надання правової допомоги.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити послуги Виконавця в розмірі, на умовах, в порядку та строки, обумовлені Сторонами.

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що Виконавець надає правову допомогу Замовнику в адміністративній справі №420/8425/23. Відповідно до узгодженого Сторонами доручення правова допомога надається з метою визначення законних підстав оскарження та, у їх наявності, самого оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку і, у разі потреби, касаційному порядку. Правова допомога за цим договором включає надання консультацій, збір/ознайомлення з необхідною інформацією/документами, зокрема тими, що формують матеріали справи, визначення правової позиції і підготовку й оформлення текстів скарг, заяв, клопотань тощо, а також представництво інтересів Замовника у всіх його зносинах щодо цієї судової справи в разі потреби, зокрема під час судового засідання, якщо участь у ньому в судах перевіряючих інстанцій буде необхідною.

Згідно із пунктом 3.2 Договору розмір. Умови, порядок і строки оплати послуг Виконавця погоджуються Сторонами та оформляється Додатковою угодою до цього Договору, яка є його невід`ємною частиною.

Пунктом 6.1 передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє протягом дев`яти місяців або до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

Відповідно до Додаткової угоди №1 до Договору №01-08/23 про надання правової допомоги, укладеної між ОСОБА_1 та адвокатом Бачуріним Сергієм Олександровичем, Сторони домовились про наступні розмір, умови, порядок і строки оплати послуг Виконавця, зокрема:

обсяг наданих цим Договором послуг, їх перелік та вартість погоджуються Сторонами, що оформляється актом приймання-передачі;

факт оплати Замовником послуг підтверджується документально, у тому числі може підтверджуватись актом приймання-передачі;

сторони домовились про подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, підготовку й оформлення необхідних документів, пов`язаних із подальшим рухом справи у суді апеляційної інстанції та зобов`язуються оформити акт приймання-передачі у відповідності до умов Договору;

Замовник зобов`язується виплатити Виконавцю «гонорар успіху» в разі ухвалення апеляційним судом рішення про його поновлення на роботі у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Згідно підписаного між ОСОБА_1 та адвокатом Бачуріним Сергієм Олександровичем актом приймання-передачі до Договору №01-08/23 про надання правової допомоги, Виконавець здав, а Замовник прийняв погоджені Сторонами послуги за Договором відповідно до наступного переліку та їх вартості:

1. Первинні юридичні консультації та ознайомлення з документами, що стосуються предмету судової справи - 3000 грн.;

2. Визначення правової позиції та підготовка й оформлення апеляційної скарги - 12000 грн.;

3. Ознайомлення з матеріалами справи та надання консультацій з приводу її руху в ході апеляційного провадження, підготовка заяв та клопотань - 4000 грн.

Перевіривши обсяг наданих адвокатом послуг у зв`язку із розглядом цієї адміністративної справи, апеляційний суд враховує, що ці послуги пов`язані із наданням адвокатом консультацій і роз`яснень з правових питань, складенням заяв, процесуальних та інших документів правового характеру, тобто відповідно до положень статтей 1, 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI відносяться до видів адвокатської діяльності.

Колегія суддів враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат, понесених позивачем у зв`язку із правовою допомогою, відповідно до положень частини 7 статті 134 КАС України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Про неспівмірність понесених апелянтом витрат відповідачем у заявах по суті справи не заявляється.

Водночас, принциповим під час вирішення цього питання є перевірка судом доведеності стороною відповідності таких витрат критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності та їх співмірності зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг та ціною позову.

На переконання апеляційного суду, витрати позивача на правову допомогу є документально підтвердженими.

Разом з цим, виходячи із характеру спірних правовідносин, що склались між сторонами, а також фактичного дублювання у переліку наданих адвокатом послуг (надання консультацій та ознайомлення із документами/матеріалами адміністративної справи), а також відсутності документального підтвердження ознайомлення адвокатом із матеріалами справи, колегія суддів доходить висновку про завищення визначеного до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу.

На думку апеляційного суду, справедливим і обґрунтованим до відшкодування на користь позивача витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, є розмір цих витрат в межах витрат, понесених позивачем у зв`язку із наданням адвокатом правової допомоги, пов`язаної із визначенням правової позиції, що у тому числі охоплює консультації і роз`яснення адвоката з приводу правової позиції, та підготовкою (оформленням) апеляційної скарги у цій справі, а саме у сумі 12000 грн.

Щодо гонорару успіху у розмірі 5000 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при встановленні розміру гонорару врахуванню підлягають пов`язаність наданих послуг із представництвом, складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар підлягає узгодженню в договорі про надання правової допомоги між адвокатом та клієнтом, у тому числі підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Таким чином, домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склались між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

На необхідності дотримання критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності розміру сум відшкодування, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, наголошено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року №904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Разом з цим, у цій справі спір є нескладним, позов є немайнового характеру, чим, на думку колегії суддів, не обґрунтовуються додаткові домовленості стосовно розміру гонорару, понесення додаткових витрат на гонорар адвоката у зв`язку із досягненням мети представництва.

Враховуючи викладене, оскільки узгодженість «гонорару успіху» становить обов`язковий характер лише для клієнта та адвоката, ці витрати не пов`язані безпосередньо із представництвом та наданням послуг адвоката, з огляду на те, що даний спір є нескладним та не містить вимог майнового характеру, чим не обґрунтовується понесення клієнтом додаткових витрат на оплату «гонорару успіху», колегія суддів з урахуванням обставин у цій справі не вбачає обставин для відшкодування позивачу таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Водночас, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального і процесуального права, а також обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає частковому скасуванню з ухваленням у відповідній частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року в частині залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправними та скасування пунктів рішення, розпоряджень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправними та скасування пунктів рішення, розпоряджень, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4 рішення Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області «Про затвердження штатного розпису, структури та чисельності, розмірів посадових окладів посадових осіб, службовців, працівників Фонтанської сільської ради та її виконавчого органу на 2023 рік» від 10.03.2023 року №1110-VIII.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області «Про попередження про наступне вивільнення у порядку ст. 49-2 КЗпП України заступника сільського голови Фонтанської сільської ради Стефана Нефідова» від 28.03.2023 року №80/2023-кР-тр.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області «Про звільнення у зв`язку з припиненням служби в органах місцевого самоврядування та вивільненням ОСОБА_2 » від 25.05.2023 року №147/2023-кР-тр.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області з 29.05.2023 року.

Стягнути з Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 29.05.2023 року по 20.11.2023 року у розмірі 404599 (чотириста чотири тисячі п`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 14 коп., з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника сільського голови Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у розмірі 68495 (шістдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 09 грн., з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Стягнути з Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, у розмірі 12000 (дванадцять тисяч) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий суддя: О.В. Єщенко

судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв