Справа № 160/12197/23
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

16 листопада 2023 року справа 160/12197/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 (суддя Коренев А.О.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 02.06.2023 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області № 71 від 20.04.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача пріод роботи: з 16.05.1983 по 05.01.1995, та з 06.01.1995 по 05.12.1997 та повторно розглянути заяву від 13.04.2023 року про призначення пенсії за віком.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 позов задоволений частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 71 від 20.04.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 16.05.1983 по 05.01.1995, та з 06.01.1995 по 05.12.1997 та повторно розглянути заяву від 13.04.2023 про призначення пенсії за віком.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що зазначені періоди роботи позивача не підлягають зарахуванню до страхового стажу з підстав викладених у рішенні про відмову в призначенні пенсії.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

ОСОБА_1 13.04.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Заяву, за принципом екстериторіальності, було направлено для опрацювання до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області № 71 від 20.04.2023 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком відповідач вказав на те, що згідно наданих документів, страховий стаж позивача становить 27 років 9 місяців 3 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу, згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.09.1979, не враховано:

період роботи з 16.05.1983 по 05.01.1995, оскільки запис про звільнення, скріплено нечітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати підприємство);

періоди роботи з 06.01.1995 по 05.12.1997 на території російської федерації, оскільки з 01.01.2023 росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, стаж на території даної держави враховується по 31.12.1991 (лист ПФУ №2800-030102-5/56080 від 27.12.2022 та лист Мінсоцполітики №411/0/2-23/54 від 12.01.2023).

Не погодившись з таким рішенням позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до абз. 1 ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Як вбачається з матеріалів справи, період роботи з 16.05.1983 по 05.01.1995, не враховано до страхового стажу, оскільки запис про звільнення, скріплено нечітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати підприємство).

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що у трудовій книжці позивача записи були внесені на підставі наказів з посиланням на їх номер і дату, виконані чітко та без будь-яких виправлень, помарок чи підтирань.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неточності у заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що не зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.09.1979, період роботи з 16.05.1983 по 05.01.1995, оскільки запис про звільнення, скріплено нечітким відтиском печатки (неможливо ідентифікувати підприємство), буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Отже, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Таким чином, період роботи з 16.05.1983 по 05.01.1995 підлягає зарахуванню до трудового стажу.

13.03.1992 набула чинності Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), відповідно до статті 1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюються згідно з законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, припинення участі російської федерації в Угоді, так само, як і постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до ухвалення відповідних рішень.

Тому, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні.

Згідно записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 у період з 06.01.1995 по 05.12.1997 працював на території російської федерації, що підтверджуються записами трудової книжки, яка заповнена без помилок і недоліків, записи про спірні періоди роботи засвідчені чітким відтиском печатки підприємства та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватись у їх правдивості.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно не зараховано до стажу позивача періоди роботи з 06.01.1995 по 05.12.1997 на території російської федерації.

Доводів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 без змін.

Постанова набирає законної сили з 16.11.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова