Справа № 260/2117/22
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 рокум. Ужгород№ 260/2117/22

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Гавій Л.В.

за участі представників

позивача: Піца М.М.

відповідача: Щербак Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 листопада 2023 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено 22 листопада 2023 року.

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, В/Ч НОМЕР_1 ), яким просить визнати протиправною бездіяльність В/Ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпусток, як дружині військовослужбовця - ОСОБА_2 , який загинув під час проходження військової служби, учасника бойових дій, за період з 2015 року по 15.03.2022 року включно та зобов`язати В/Ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні основної відпустки за 2021 рік у кількості 20 днів і сім днів за 2022 рік і додаткових відпусток з розрахунку по 14 календарних днів за період з 2015 по 2022 роки включно, як дружині військовослужбовця - ОСОБА_2 , який загинув під час проходження військової служби, учасника бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків особового складу частини 15.03.2022 року.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що чоловік позивача ОСОБА_2 проходив службу у званні штаб-сержанта на посаді сержанта з матеріального забезпечення мінометної батареї та згідно наказу командира В/Ч НОМЕР_1 по особовому складу № 69 від 15.03.2022 року (з внесеними змінами наказом №73 від 21.03.2022 року) був виключений зі списків особового складу частини у зв`язку зі смертю під час виконання службових обов`язків. Поранення і причина смерті чоловіка, пов`язані із захистом Батьківщини, таким чином, позивач зазначає, що є спадкоємицею першої черги та до неї переходять усі права та обов`язки її загиблого чоловіка. Так, 24.03.2022 року позивачем була подана заява про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Куровської Н.Ю.

За час проходження служби у В/Ч НОМЕР_1 чоловік позивача не використав чергові та додаткові відпустки, які були йому належні у відповідності з чинним законодавством, а також як учаснику бойових дій, у зв`язку з чим позивач, як член сім`ї загиблого учасника війни звернулась з відповідними заявами до командування В/Ч НОМЕР_1 про підтвердження факту невикористаних чергових та додаткових відпусток моїм чоловіком і, у разі підтвердження, просила нарахувати та виплатити мені відповідну грошову компенсацію.

Командуванням В/Ч НОМЕР_1 листами від 25.05.2022 року № 1117 і 28.05.2022 року № 1144 було підтверджено факт не використання чоловіком позивача додаткової відпустки, яка передбачена ст.16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", як учаснику бойових дій з розрахунку по 14 календарних днів за 2015 рік, за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, за 2020 рік, за 2021 рік та за 2022 рік, а також підтверджено не використання ОСОБА_2 основної відпустки за 2021 рік у кількості 20 днів і сім днів за 2022 рік.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні відпустки чоловіком позивача, то згідно листа відповідача №1144 від 28.05.2022 року "військовослужбовець у разі загибелі (смерті) не звільняється з військової служби, а виключається із списків особового складу частини у зв`язку зі смертю, то підстав для виплати компенсації за невикористані дні відпустки не має".

Позивач не погоджується з таким висновком відповідача і вважає дії відповідача щодо відмови в нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані дні чергової та додаткової відпустки її чоловіком згідно ст.16-2 Закону України "Про відпустки" та п.12 ч.1 ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" протиправними.

Ухвалою судді від 21.06.2022 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 14.07.2022 року призначено судове засідання з розгляду адміністративної справи.

Ухвалою суду від 01.09.2022 року провадження у справі зупинено з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 236 КАС України. Ухвалою суду від 13.10.2023 року провадження у справі поновлено.

В судовому засіданні представник позивач заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, 30.07.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.10).

ОСОБА_2 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідкою Військової частини від 23.03.2022 року № 366 (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув внаслідок військових дій, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.15), лікарським свідоцтвом про смерть № 56 від 15.03.2022 року (а.с.13).

Наказом командира В/Ч НОМЕР_1 від 15.03.2022 року № 69 штаб-сержанта ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 14.03.2022 року (а.с.11).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , виданого 10.05.2022 року, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни (а.с.20).

Відповідно до листа В/Ч НОМЕР_1 від 25.05.2022 року № 1117, ОСОБА_2 додаткова відпустка, передбачена статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " як учаснику бойових дій з розрахунку по 14 календарних днів за 2015 рік, за 2016 рік, за 2017 рік, за 2018 рік, за 2019 рік, за 2020 рік, за 2021 рік та за 2022 рік загальною тривалістю 112 календарних днів не надавалась. Перша частини щорічної основної відпустки за 2021 рік була використана терміном 20 діб з 23.06.2021 року по 20.07.2021 року (з урахуванням часу до місця проведення відпустки та часу з місця проведення відпустки - три доби). Невикористана друга частина щорічної відпустки за 2021 рік залишилася двадцять діб. Щорічна основна відпустка за 2022 рік за період проходження служби у В/Ч НОМЕР_1 не надавалась. Станом на день виключення зі списків особового складу частини щорічна основна відпустка за 2022 рік складала сім днів.

Позивач звернулася до В/Ч НОМЕР_1 із заявою про виплату їй, як дружині загиблого військовослужбовця, грошової компенсації за невикористані ОСОБА_2 дні чергової та додаткової відпусток.

Листом від 28.05.2022 року № 1144 відповідач повідомив, що оскільки військовослужбовець у разі загибелі (смерті) не звільняється з військової служби, а виключається зі списків особового складу частини у зв`язку зі смертю, то підстав для виплати компенсації за невикористані дні відпустки не має.

Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно приписів ст. 1 Закону №2011-XII, соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1-2 Закону №2011-XII визначено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 10-1 Закону №2011-XII визначено право військовослужбовців на відпустки, порядок їх надання та відкликання з них. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, учасники бойових дій мають право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Крім того, відповідно до ст. 4 Закону України "Про відпустки" передбачено, зокрема, такий вид щорічної відпустки як основна відпустка.

Статтею 5 Закону №3551-XII визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 ч. 1 ст. 12 Закону №3551-XII визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, зокрема: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Отже, ОСОБА_2 як учасник бойових дій, під час проходження військової служби мав право на отримання додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення строком 14 календарних днів на рік.

Згідно з абзацами другим та третім ч. 14 ст. 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті. У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Разом з тим, пунктами 17-19 ст. 10-1 Закону №2011-XII встановлені обмеження щодо реалізації учасниками бойових дій їх права на отримання додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону №3551-XII, згідно з якими в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Натомість, надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Приписами п. 21 ст. 10-1 Закону №2011-XII визначено, що у разі ненадання військовослужбовцям щорічних основних відпусток у зв`язку з настанням періодів, передбачених пунктами 17 і 18 цієї статті, такі відпустки надаються у наступному році. У такому разі дозволяється за бажанням військовослужбовців об`єднувати щорічні основні відпустки за два роки, але при цьому загальна тривалість об`єднаної відпустки не може перевищувати 90 календарних днів.

Суд зазначає, що визначення особливого періоду надано в Законі України від 21.10.1993 року №3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543) та Законі України від 06.12.1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закон №1932-XII).

Статтею 1 Закону № 3543 визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Приписами ч. 8 ст. 4 Закону №3543 встановлено, що з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Із аналізу зазначених норм вбачається, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом №2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Указом Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України від 17.03.2014 року №1126-VI, було постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію.

В той же час, довідкою В/Ч НОМЕР_5 підтверджено, що в період з 2015 року по 2022 рік додаткова відпустка як учаснику бойових дій, ОСОБА_2 , не надавалась.

Крім того, відповідач у вказаному листі зазначає, що невикористана частина щорічної відпустки за 2021 рік залишилася двадцять діб та щорічна основна відпустка за 2022 рік за період проходження служби не надавалась, станом на день виключення зі списків особового складу частини щорічна основна відпустка за 2022 рік складала сім діб.

Отже, при виключенні позивача зі списків особового складу, відповідач повинен був провести усі необхідні розрахунки в тому числі і щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2022 рік.

Як вже встановлено судом, позивач звернулася до В/Ч НОМЕР_1 із заявою щодо нарахування та виплати їй як дружині загиблого грошової компенсації за невикористані дні основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій, однак, відповідач листом від 28.05.2022 року № 1144 вказав на відсутність підстав для нарахування та виплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Відповідно до п. 6 ст. 18 Закону №2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Згідно з приписами п. 6-1 ст. 18 Закону №2011-XII членам сімей військовослужбовців, які проходять військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", гарантується виплата грошового забезпечення цих військовослужбовців у разі неможливості ними його отримання під час участі у бойових діях та операціях. У такому разі виплата грошового забезпечення здійснюється членам сімей військовослужбовців, зазначеним у п. 6 ст. 9 цього Закону.

Порядок виплати грошового забезпечення зазначеним у цьому пункті членам сімей військовослужбовців визначається Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також військовими формуваннями, правоохоронними і розвідувальними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 1 Розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з п. 2 розділу ХХХ Порядку № 260 грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що у померлого ОСОБА_2 було право на отримання грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпусти та додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період 2015-2022 роки, яке виникло до дня його смерть, та неможливість останнім отримати вказану компенсацію.

Таким чином, оскільки позивач, в розумінні Закону №2011-XII та Порядку № 260, є членом сім`ї загиблого (дружиною), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки та невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015-2022 роки.

Позивач просить визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2022 роки та щорічної основної відпустки за 2021 - 2022 роки.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

Однак, у цьому випадку відповідач за результатами розгляду заяви відмовив у виплаті позивачу спірної компенсації, а тому вчинив активні дії.

З метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 - 2022 роки та щорічної основної відпустки за 2021 - 2022 роки.

З урахуванням викладеного, порушені права позивача підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015 - 2022 роки та щорічної основної відпустки за 2021 - 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу військової частини.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню, оскільки, залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачці грошової компенсації за невикористані її чоловіком календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2022 роки та щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки, позовні вимоги відповідають вимогам закону та обставинам справи, які підтверджено належними та допустимими доказами, в зв`язку з чим позов слід задовольнити, визнавши протиправними такі дії відповідача та зобов`язавши нарахувати та виплатити позивачці грошову компенсацію за невикористані її чоловіком календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2022 роки та щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення його зі списків особового складу військової частини.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 77, 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2022 роки та щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані її чоловіком, ОСОБА_2 , календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період за 2015-2022 роки та щорічної основної відпустки за 2021-2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення ОСОБА_2 зі списків особового складу військової частини.

4. В задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 255 КАС України, та може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, а в разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

СуддяС.І. Рейті