Справа № 320/22682/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

21 листопада 2023 року м. Київ № 320/22682/23

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати наказ ТВО командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2022 № 197 про виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини, призупинення виплати грошового, продовольчого, речового, інших видів забезпечення в частині, що стосується ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошове забезпечення, компенсувати неотримане продовольче, речове забезпечення та інші види забезпечення за період починаючи з 05.06.2022, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260.

У зв`язку з невідповідністю позовної заяви встановленим Кодексом адміністративного судочинства України вимогам, ухвалою суду від 25 вересня 2023 року позов залишено без руху та надано позивачу час на усунення виявлених недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права, з урахуванням висновків, що наведені у даній ухвалі.

На виконання вимог ухвали суду від 25 вересня 2023 року позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Заяву передано для розгляду судді 17.11.2023, що підтверджується відповідним актом суду.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду, суд зазначає таке.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів та у даному випадку становить один місяць.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку на звернення до суду позивач вказує що:

- у період з 16.06.2022 по 22.06.2022 він перебував на лікуванні в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва;

- з червня 2022 року позивачеві припинили виплачувати грошове забезпечення, що підтверджується банківською випискою, оскільки, за твердженням позивача, його безпідставно внесли до списків осіб, що самовільно залишили військову частину;

- в червні та липні 2022 року позивач був з донькою на лікуванні в лікарні "Охмадит";

- з червня 2022 року по вересень 2022 року позивач перебував під слідством та всі дії узгоджував зі слідчими ДБР;

- на період з 11.08.2022 по 12.02.2023 доньку позивача визнали дитиною з інвалідністю, що потребує домашнього догляду;

- 06.12.2022 та 28.03.2023 позивач звертався до Міністерства оборони України на гарячу лінію та письмово задля з`ясування місця дислокації військової частини;

- декілька місяців поспіль звертався до ІНФОРМАЦІЯ_1 щоб з`ясувати свою подальшу долю;

- та лише 19.04.2023, за твердженням позивача, він дізнався про оскаржуваний наказ від 18.09.2022.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 40 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці самостійно відрекомендовуються своєму безпосередньому начальникові у разі відбуття чи повернення з лікування.

Згідно з ст. 254 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці зобов`язані негайно повідомити про захворювання безпосередньому начальникові, який зобов`язаний направити хворого до медичного пункту частини.

Статтею 260 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначено, що на стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

У разі критичного стану здоров`я військовослужбовець має право самостійно звернутись до медичного закладу або викликати "швидку". При наявності підстав, госпіталізація відбувається без будь-яких направлень.

При цьому військовослужбовець зобов`язаний: повідомити в мед закладі, що проходить службу, номер В/Ч, за можливістю - контакти командування (для офіційного сповіщення про факт госпіталізації); самостійно сповістити командування про факт погіршення стану здоров`я та подальшої госпіталізації.

В позовній заяві позивач зазначає, що рапортом повідомляв командира взводу та замполіта про перебування на лікуванні в смт. Барашівка шляхом направлення фото рапорту у вайбер.

Слід зазначити, що після одержання медичної допомоги військовослужбовці повертаються в розташування роти під командуванням інструктора з тактичної медицини або старшого. Старший команди передає книгу запису хворих черговому роти, який подає її командирові роти. За висновком лікаря (фельдшера), зазначеним у книзі запису хворих, і відповідним рішенням командира роти головний сержант роти віддає необхідні вказівки (ст. 256 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України»).

Згідно з ст. 262 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» у день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

Як зазначає позивач, він не зміг знайти свою частину, командирів і побратимів, водночас жодних доказів на підтвердження таких тверджень позивач не приєднує до матеріалів справи, як і не повідомляє суд про те, що перешкоджало зв`язатися та поінформувати командира взводу та замполіта про закінчення лікування, яких він інформував рапортом про його початок.

З аналізу обставин ситуації згідно з матеріалами позовної заяви, судом встановлено, що позивач перебуває за межами розміщення військової частини з червня 2022 року та з червня 2022 року позивач не отримував грошове забезпечення.

Однак жодних пояснень та доказів на їх підтвердження з приводу того, які дії вчиняв позивач у період з червня 2022 року по лютий 2023 року для з`ясування місця дислокації військової частини для повернення до неї матеріали справи не містять.

Не містять ані матеріали справи, ані заява про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду жодних пояснень та доказів на їх підтвердження стосовно того, коли та кого позивач повідомляв про те, що після закінчення лікування залишається з донькою.

Матеріали справи не містять інформації про те, чи були поставлені до відома посадові особи військової частини чи будь-які інші особи, яким підпорядковувався позивач у воєнний стан, про те, що позивач в червні та липні 2022 року був з донькою на лікуванні в лікарні "Охмадит"; хто особисто надавав позивачеві відпуску чи лікарняний; хто надавав дозвіл на залишення служби на період з 11.08.2022 по 12.02.2023 для догляду за донькою позивача.

Суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко розмежовувати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатись про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

На переконання суду не повертаючись до військової частини та у зв`язку із припиненням виплати грошового забезпечення у червні 2022 року позивач повинен був усвідомлювати настання негативних наслідків для себе та вчинити активні дії для отримання інформації щодо підстав припинення таких виплат.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку.

Відтак, обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

При цьому суд констатує, що отримання інформації у квітні 2023 року про оскаржуваний наказ в ТЦК та СП не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду та свідчить про штучну пролонгацію строків звернення до суду, оскільки між датою залишення частини у червні 2022 року та зверненням до суду пройшов один рік.

Крім цього позивач, перебуваючи за межами розміщення військової частини, протягом чотирьох місяців не вчиняв жодних активних дій з метою захисту своїх прав та інтересів і вирішив звернутися до суду лише у червні 2023 року, тобто через рік з дня залишення військової частини. Такі дії не можуть вважатися такими, що вчинені в розумний строк, без обґрунтованих зволікань.

Статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Так, частиною першої цієї статті передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зважаючи на встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з даним позовом, за відсутності у заяві про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачем належного йому права на звернення до адміністративного суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права, беручи до уваги, що за практикою Європейського суду з прав людини застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає поверненню

Керуючись статтями 123, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачеві.

2. Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, зокрема із наданям доказів на підтвердження викладених позивачем обставин.

3. Копію ухвали разом з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Панченко Н.Д.