Справа № 320/8687/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року № 320/8687/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю (категорія 4) з дня звернення, а саме - з 25.08.2022 року;

- зарахувати у загальний трудовий стаж ОСОБА_2 період роботи з 10.04.1990 по 20.12.1992 (запис трудової книжки № 4-5 ) та період з 25.06.1993 по 31.07.1993 (безробіття), запис № 6.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 залишено вказану позовну заяву без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2022 року відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що 25.08.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області протиправно відмовило у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву, відповідач зазначає, що згідно з вимогами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які внаслідок Чорнобильської катастрофи» обов`язковою умовою для зарахування періоду проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю є надання довідки про період проживання, роботи на цих територіях. Проте, довідку про проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю позивачем не надано. У зв`язку з чим, рішенням від 01.09.2022 відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до частини 2 статті 55 Закону за заявою № 7492, з підстав відсутності інформації про періоди постійного проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю. Окрім того, позивачу не зараховані такі періоди: з 10.04.1990 по 20.12.1992, оскільки у трудовій книжці відсутня назва підприємства, куди прийнято на роботу; період безробіття з 25.06.1993 по 31.07.1993, адже відсутні реквізити наказу про початок виплати допомоги по безробіттю та запис про закінчення та підставу її виплати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася із заявою від 25.08.2022 за призначенням пенсії за віком згідно з частини 2 статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачене постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1.

Засобами програмного забезпечення визначено структурний підрозділ - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішенням від 01.09.2022 відповідачем відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до частини 2 статті 55 Закону.

Відмова обґрунтована тим, що позивачем не надано інформацію про періоди проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю.

Крім того, відповідачем не зараховано до загального страхового стажу позивача періоди роботи:

з 10.04.1990 по 20.12.1992, оскільки у трудовій книжці відсутня назва підприємства, куди прийнято на роботу;

з 25.06.1993 по 31.07.1993 (період безробіття), адже у трудовій книжці відсутні реквізити наказу про початок виплати допомоги та запис про закінчення виплати та підстава цієї виплати.

Відповідно до рішення про відмову в призначенні пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку від 01.09.2022 загальний страховий стаж позивача складає 36 років 00 місяців 18 днів.

Також у рішенні вказано, що згідно з наданими документами заявник набуде право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 після досягнення 60 років.

Позивач, вважаючи неправомірною відмову відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку, звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначені в Законі України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі- Закон N 769-XII).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 9 Закону N 796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є, зокрема потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 4 частини першої статті 11 Закону N 796-XII встановлено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року проживали або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

Статтею 14 Закону N 796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, для встановлення пільг і компенсацій.

Пунктом 4 ст. 14 Закону N 796-XII визначено статус осіб, які відносяться до категорії 4 - особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону N 796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно з положенням частини третьої статті 65 Закону N 796-XII, посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Статтею 55 Закону N 796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами частини 2 статті 55 цього Закону N 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, - зменшення віку передбачено - 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Згідно з частиною третьою статті 55 Закону N 796-XII призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи - з 1 січня 2022 року, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 29 років.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Відповідно до пункту 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», іншими актами законодавства.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи.

Відповідно до частини четвертої статті 65 «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (в редакції станом на дату видачі посвідчення), видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться Міністерством у справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС України, Радою Міністрів Республіки Крим, державними адміністраціями областей, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 «Про порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи провадиться державними адміністраціями областей.

Судом встановлено, що позивач до заяви про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону N 796-XII подала наступні документи:

- паспорт громадянина України;

- ідентифікаційний код;

- диплом про освіту;

- свідоцтво про народження дитини;

- посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- трудова книжка;

- свідоцтво про шлюб.

Матеріали справи свідчать, що позивачу на день звернення із вказаною заявою виповнилось повних - 58 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Позивач має посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, Серія В-П, № 454563. Посвідчення видане на ім`я ОСОБА_2 , дата видачі 11.12.1998.

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Фастівським МРВ УМВС України в Київській області 14.05.2002, позивач з 26.04.1994 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Із запису № 9 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 вбачається, що позивача прийнято на посаду касира Фастівського газового господарства.

Відповідно до відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» ОСОБА_1 (форма ОК-5) позивач з 1999 року по 2014 рік працювала у Фастівській філії по експлуатації газового господарства (), яка згідно з відомостями мережі Інтернет знаходиться за адресою: вулиця Матросова, 2, Фастів, Київська область.

Місто Фастів постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Позивач належить до особи, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (4 категорії), згідно з абзацом 4 статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, позивач станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю більше чотирьох років.

Оскільки належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалось, посвідчення не визнано недійсним та не скасовано у встановленому Законом порядку, позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій.

З огляду на наведене, встановлені судом обставини дають підстави для висновку, що позивач набула права на призначення пільгової пенсії за віком, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Тож, подані позивачем документи не викликають сумнівів щодо його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю. Інших підстав неможливості призначення позивачу пенсії відповідачем не наведено, а тому відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є необґрунтованою.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 19 червня, 11 серпня 2018 року (справи №№ 287/39/17, 289/193/17), 12 квітня 2019 року (справа № 287/42/17-а).

Доводи відповідача про те, що обов`язковою умовою для зарахування періоду проживання або роботи в зоні посиленого радіологічного контролю є надання довідки про період проживання, роботи на цих територіях і ненадання такої довідки є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку, суд відхиляє, з огляду на таке.

Як зазначалось, постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Відповідно до пунктів 2, 6 Порядку № 51 особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

У силу вимог пункту 10 Порядку № 51 встановлено, що посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи видаються особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Отже, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, статус особи, яка постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю 4 категорії та надає право користування пільгами, встановленими Закону № 796-ХІІ, є відповідне посвідчення.

Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30.08.2022 у справі № 357/6372/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17, від 21.11.2019 у справі № 572/47/17.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити їй пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до поданої ним заяви, суд зазначає таке.

Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-ІV визначено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Матеріали справи свідчать, що позивачу на день звернення із вказаною заявою виповнилось повних - 58 років ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

За таких умов, та беручи до уваги вказані обставини щодо наявності підстав для зменшення позивачу пенсійного віку, суд вважає, що пенсія зі зниженням пенсійного віку на 5 років згідно з ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» повинна бути призначена призначити ОСОБА_2 з дня звернення, а саме: з 25.08.2022.

З огляду на викладене, вказана позовна вимоги є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зарахування позивачу до загального трудового стажу періодів роботи з 10.04.1990 по 20.12.1992 (запис трудової книжки № 4-5 ) та з 25.06.1993 по 31.07.1993 (запис № 6), суд зазначає наступне.

З оскаржуваного рішення вбачається, що підставою для незарахування відповідачем до загального страхового стажу позивача періоду роботи з 10.04.1990 по 20.12.1992, послугувало те, що у трудовій книжці позивача відсутня назва підприємства, куди прийнято на роботу. Що стосується періоду стажу з 25.06.1993 по 31.07.1993 (період безробіття), то підставою для незарахування стало те, що у трудовій книжці відсутні реквізити наказу про початок виплати допомоги та запис про закінчення виплати та підстава цієї виплати.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 вбачається, що остання з 10.04.1990 прийнята на посаду начальника складу, а 20.12.1992 звільнена за власним бажанням. Ці записи затверджені підписом відповідальної особи роботодавця та печаткою.

Також із запису № 6 трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що позивач з 25.06.1993 по 31.07.1993 отримувала допомогу по безробіттю. У графі «підстава внесення запису» містяться відомості, зокрема, наказ № 22 від 29.06.1993.

Суд наголошує, що Порядок ведення трудових книжок встановлений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 8 п. 2.14 Інструкції № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, які прийняття на роботу.

Разом із тим, згідно з п. 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

У свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Правова позиція щодо недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, викладена в постановах Верховного Суду від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 та від 09.08.2019 у справі №654/890/17.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Слід зазначити, якщо поданих позивачем документів про перерахунку пенсії було не достатньо, відповідно орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.

До того ж, слід відмітити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У цьому випадку, записи про роботу позивача з 10.04.1990 по 20.12.1992 (запис трудової книжки № 4-5 ) та з 25.06.1993 по 31.07.1993 (запис № 6), завірені печатками та дають можливість відповідачу ідентифікувати роботодавця.

Також у трудовій книжці відображена інформація про реквізити розпорядчих документів, на підставі яких проводились прийняття та звільнення позивача із займаної посади тощо.

З огляду на викладене, позовні вимоги про зарахування позивачу до загального трудового стажу періодів роботи з 10.04.1990 по 20.12.1992 (запис трудової книжки № 4-5 ) та з 25.06.1993 по 31.07.1993 (запис № 6) підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн, що підтверджується наявною у справі квитанцією № 0.0..1 від 15.09.2022.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1984,80 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення від 01.09.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 .

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплатити ОСОБА_2 пенсію за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зменшенням пенсійного віку як особі, яка постійно проживала або постійно проживає чи постійно працювала або постійно працює у зоні посиленого радіологічного контролю (категорія 4) з дня звернення, а саме: з 25.08.2022.

4. Зарахувати у загальний трудовий стаж ОСОБА_2 період роботи з 10.04.1990 по 20.12.1992 (запис трудової книжки № 4-5 ) та період з 25.06.1993 по 31.07.1993 (безробіття), запис № 6.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області () на користь ОСОБА_2 (код РНОКПП: НОМЕР_3 ) судовий збір у сумі 1984,80 (тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.