Справа № 260/7250/23
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про залишення позовної заяви без розгляду

21 листопада 2023 рокум. Ужгород№ 260/7250/23
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гаврилка С.Є., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

18 серпня 2023 року до Закарпатського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), яким просить суд: "1. Позовні вимоги задоволити; 2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення 14 серпня 2022 року остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з військової служби на день виключення з особового складу та всіх видів забезпечення; 3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на лікуванні ОСОБА_1 в закладах охорони здоров`я та середньо місячну заробітню плату за періоди з 09.06.2022 по 10.06.2022р.; із 10.06.2022 р. по 16.06.2022 р.; із 17.06.2022 р. по 04.07.2022 р.; із 04.07.2022 р. по 08.07.2022р.; із 07.07.2022 р. по 20.07.2022 р.; із 21.07.2022 р. по 01.08.2022 р.; 4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 належні при звільненні індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 26.02.2022 р. до 14.08.2022 р. компенсацію вартості не отриманого речового майна, що належить до видачі, додаткову винагороду визначену Постановою КМУ від 28.02.2022 р. №168 за період з 26.02.22 р. по 01.08.22 р. з урахуванням участі у бойових діях; нарахування визначені в наказі командира в/ч НОМЕР_1 №166 від 14.08.2022 року; щомісячну премію за червень 2022 р. в розмірі 289%, надбавку за вислугу років за період з 01.08 по 14.08.22 р.; додаткову винагороду визначену Постановою КМУ від 28.02.2022 р. №168 за період з 01.08.22 р. по 14.08.22 р.; за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 р. у кількості 10 діб.".

22 серпня 2023 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято вищевказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, якою розгляд справи постановлено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) викликом учасників справи.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2023 року було витребувано докази у даній справи.

Однак, після відкриття провадження в даній справі, суддею встановлено, що дана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим статтею 171 КАС України.

Позовну заяву у відповідності до ухвали Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2023 року після відкриття провадження у справі залишено без руху на підставі статті 171 частини 13 КАС України. Для усунення виявлених після відкриття провадження недоліків адміністративного позову позивачу необхідно надати мотивовану заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

13 листопада 2023 року на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання поновлення пропущеного строку звернення до суду, відповідно до якого представник зазначив, що предметом розгляду даної адміністративної справи є неналежний розрахунок з позивачем, а саме невиплата йому частини заробітної плати. Позивач вказує, що вважав, що до осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати повинні застосовуватись положення статті 233 частини 2 КЗпП України, тобто строки звернення в цій категорії справ не мали бути застосовані. Водночас, представник посилаючись на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, зазначив, що протягом дії воєнного стану суворе застосування судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами - може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду. Застосовуючи процесуальні норми, потрібно уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, установлених законом. Крім того, вказує, що позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогою про надання відомостей про нарахування сум при звільненні та підстави їх нарахування/не нарахування, однак відповідач відповіді не надає.

Розглянувши подане клопотання представника відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення такого, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (стаття 122 частина 5 КАС України).

У такій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Відповідно до статті 2 частини 1 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

У відповідності до статті 4 частини 1 пункту 17 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається із позовної заяви, позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу військовій частині НОМЕР_1 . Позивач вказує, що у період з 26 лютого 2022 року до 14 серпня 2022 року не отримував індексацію грошового забезпечення та компенсацію вартості не отриманого речового майна, що належить до видачі. Окрім того зазначив, що у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості у період з 09 червня 2022 року по 10 червня 2022 року; із 10 червня 2022 року по 16 червня 2022 року із 17 червня 2022 року по 04 липня 2022 року; із 04 липня 2022 року по 08 липня 2022 року; із 07 липня 2022 року по 20 липня 2022 року; із 21 липня 2022 року по 01 серпня 2022 року перебував на лікуванні та визнаний обмежено придатним до військової служби. Однак, за період лікування позивач не отримував додаткову винагороду у зв`язку перебуванням на лікуванні, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень. Разом з тим, вказує, що 14 серпня 2022 року виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Наказом про виключення позивача із списків особового складу частини із було встановлено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за червень 2022 року в розмірі 289 % від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавки за вислугу період і 01 серпня 2022 року по 14 серпня 2022 року. Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (зі змінами) виплатити додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень відповідно дням з 01 серпня 2022 року по 14 серпня 2022 року та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 10 діб. Однак, позивач зазначає, що за серпень 2022 року йому виплачено 4934,60 грн та додаткову винагороду у розмірі 967,74 грн, всі інші виплати, що вказані в наказі про звільнення виплачено.

З даною позовною заявою до Закарпатського окружного адміністративного суд позивач звернувся 12 серпня 2023 року (а.с. 28).

Визначаючись з приводу того, чи врегульовано іншими законами інші строки для звернення до адміністративного суду у правовідносинах, пов`язаних із виплати працівникові усіх сум при звільненні, суд враховує положення, зокрема статті 233 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до статті 233 частини 2 Кодексу законів про працю України (у редакції, яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Однак, 19 липня 2022 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01 липня 2022 року № 2352-IX, яким внесено ряд важливих змін до діючого законодавства про працю.

Зокрема, змін зазнали норми законодавства щодо порядку звернення громадян до суду у разі виникнення трудових спорів в частині строків таких звернень.

Відповідно до статті 233 частин 1 та 2 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Таким чином, відповідно до чинного нормативно-правового регулювання на момент звернення до суду з даним позовом, у спорах, пов`язаних з виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні та інші виплати, пов`язані з проходженням публічної служби, встановлюється тримісячний строк.

При цьому, оскільки спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення під час проходження ним публічної служби, положення статті 233 Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню при оцінці судом обставини щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин повинен застосовуватись тримісячний строк звернення до суду, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України.

Цей строк є спеціальним у спірних правовідносинах та починає обчислюватися з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , із 26 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України № 65/2022 від 24 лютого 2022 року "Про мобілізацію" призваний у Збройні Сили України Мукачівським ТРЦК та СП та включений до особового складу в/ч НОМЕР_1 на посаду стрільця. В подальшому був переведений на посаду бойового медики стрілецького взводу стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 (а.с.а.с. 14-17).

Позивач зазначає, що із травня 2022 року був відряджені до зони ведення бойових дій для виконання бойових завдань, а саме с. Врубівка, та с. Комишуваха Луганської області. Під час несення військової служби, в результаті носіння бронежелету виникло загострення у вигляді загострення та вираженого болю в поперековому відділі хребта, що віддає в обидві ноги, сідниці, промежину, зовнішню поверхню стегна, передню поверхню гомілки, зовнішню поверхню стопи; порушення функції сечопуску у вигляді імперативних покликів.

Згідно з виписки із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 надійшов 09 червня 2022 року у зв`язку з отриманням зазначеної травми за результатами лікування був виписаний з лікарняної установи по 10 червня 2022 року (а.с. 23).

Відповідно до Епікризу медичної картки стаціонарного хворого № 1548, ОСОБА_1 у період із 17 червня 2022 року по 07 липня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні військової частини НОМЕР_5 (а.с. 24).

Відповідно до Епікризу медичної картки стаціонарного хворого № 1821, ОСОБА_1 у період із 07 липня 2022 року по 20 липня 2022 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні військової частини НОМЕР_5 (а.с.а.с. 25, 26).

Відповідно до Довідки про висновок ВЛК від 01 серпня 2022 року № 558/1582 на підставі статей 23б, 13в, 43в графи II Розкладу хвороб ОСОБА_1 визнаний обмежено придатний до військової служби, у зв`язку із захворюванням пов`язаним із проходженням військової служби (а.с. 20).

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовий частині) №166 від 14 серпня 2022 року відповідно до статті 26 частини 4 пункту 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" ОСОБА_1 , звільнено з військової служби у запас за підпунктом "г" (через сімейні обставини). Вважати таким, що з 14 серпня 2022 року справи та посаду здав (а.с. 18).

Як вбачається із вказаного наказу позивачу було встановлено виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби за червень 2022 року в розмірі 289 % від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавки за вислугу період і 01 серпня 2022 року по 14 серпня 2022 року. Відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (зі змінами) виплатити додаткову винагороду у розмірі 30000 гривень відповідно дням з 01 серпня 2022 року по 14 серпня 2022 року та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 10 діб.

Із матеріалів справи слідує, що підставою звернення з даним позовом до суду стала невиплата позивачу індексації грошового забезпечення та компенсацію вартості не отриманого речового майна, що належить до видачі у період з 26 лютого 2022 року до 14 серпня 2022 року, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з 09 червня 2022 року по 01 серпня 2022 року та встановлені позивачу наказом від 14 серпня 2022 року про виключення його із списків особового складу частини щомісячної премії за червень 2022 року в розмірі 289 % від посадового окладу, надбавки за особливості проходження служби 65% посадового окладу з урахування окладу за військовим званням та надбавки за вислугу період з 01 серпня 2022 року по 14 серпня 2022 року, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 у розмірі 30000 гривень відповідно дням з 01 серпня 2022 року по 14 серпня 2022 року та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік у кількості 10 діб.

Таким чином, позивачу було відомо про позбавлення його вищевказаних виплат починаючи з дати виключення його із списків особового складу частини - 14 серпня 2022 року, а також починаючи з моменту не отримання позивачем спірних виплат.

З даною позовною заявою до Закарпатського окружного адміністративного суд позивач звернувся 12 серпня 2023 року (а.с. 28).

Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском установленого процесуальним законом тримісячного строку звернення до суду.

Як вже судом зазначалося, що відповідно до статті 233 частин 1 та 2 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Слід зазначити, що незгода військовослужбовця з розміром належних до виплати при звільненні сум повинна мати активні прояви шляхом звернення до роботодавця (військової частини) або безпосередньо до суду. Це звернення повинно бути здійснене відразу після виплати цих сум чи ознайомленні з їхнім розміром або принаймні у достатньо стислі строки. Такі дії будуть свідчити про наявність спору щодо розміру належних йому сум при звільненні.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №825/742/16 та від 28 листопада 2022 року у справі № 380/693/20, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд зауважує, що при звільненні 14 серпня 2022 року позивачем не вжито заходів щодо оскарження невиплачених сум грошового забезпечення в тримісячний строк з дня, коли він дізнався дізнатися про порушення свого права.

Представник позивача також звернув увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22.

Суд встановив, що у справі № 500/1912/22 Верховний Суд врахував, що позивача, як учасника бойових дій, було мобілізовано у першу хвилю (оперативні резервісти, колишні військовослужбовці та ветерани АТО та ООС), у зв`язку із чим колегія суддів дійшла висновку, що вказана обставина може свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою статті 122 КАС України.

Разом з тим, суд зазначає, що представник позивач не зазначив обставин та не надав доказів, що вказували б на об`єктивну неможливість звернення в суд з цим позовом у встановлений строк у зв`язку із введенням воєнного стану. Таким чином, підстави для поновлення строку звернення, що заявлені представником позивача та встановлені Верховним Судом у справі № 500/1912/22 суттєво відрізняються, у зв`язку із чим вищевказані висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані у межах цієї справи.

Доводи представника позивача він подав адвокатський запит до ВЧ НОМЕР_1 для отримання документів, однак відповіді на адвокатський запит на момент подання позовної заяви отримано не було, не можуть бути визнані судом поважними причинами пропуску строку, оскільки жодних доказів звернення до відповідача у спірні періоди для отримання відомостей про нарахування сум при звільненні та підстави їх нарахування/не нарахування позивач до суду не надав. Крім того, суд вважає, що отримання такої відповіді не змінює моменту, з якого позивач повинен був та мав можливість дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Разом з тим, позивач не надав жодних доказів в підтвердження того, що він був позбавлений можливості раніше отримати інформацію про обставини невиплати йому додаткової грошової винагороди. Доказів, що відповідач чинив йому перешкоди у отриманні відповідної інформації, позивачем також не надано.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підстави, наведені позивачем у клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду є неповажними підставами для поновлення строку звернення до суду з даним позовом, клопотання про поновлення строку не містить зазначення інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом, які є об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

У справі Європейського суду з прав людини "Стаббігс та інші проти Великобританії" визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У Рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" від 25 січня 2000 року Європейський суд зазначив про те, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно, чинне законодавство обмежує строк звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

З урахуванням положень статей 122, 123 КАС України обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений саме на позивача.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів і з того, чи мав позивач за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду (чи відсутні були вагомі перешкоди, труднощі для реалізації цього права).

Розглянувши наведені у клопотанні про поновлення строків звернення до суду причини, суд не вбачає об`єктивних непереборних підстав, які можна вважати обґрунтованими та поважними для пропуску звернення до суду.

Жодних інших обставин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на звернення до суду з позовом, позивачем не наведено, існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів не зазначено та судом не встановлено.

Доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено. Відтак, суд визнає причини пропущення строку звернення до суду з даним позовом неповажними.

За таких обставин, вказані позивачем у заяві причини пропуску строку не можуть бути визнані поважними.

Будь-яких поважних причин пропуску строку звернення до суду суд не вбачає, а позивач не заявляє. Доказів, які б підтверджували наявність поважних причин пропуску строку звернення до суду матеріали справи не містять. Підстави для визнання причин пропуску звернення до суду поважними, відсутні.

Приписами статті 240 частини 1 пункту 7 КАС України встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Відповідно до положень статті 171 частини 15 КАС України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 240 частини 1 пункту 8 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Проаналізувавши подані позивачем матеріали, суд приходить до висновку, що вказані позивачем підстави пропуску строку на звернення до суду є неповажними.

На підставі вищенаведеного, суд вважає відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, а тому вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду.

Одночасно, суд вважає за необхідне вказати, що норма 240 частини 1 пункту 8 КАС України є імперативною і у суду існує обов`язок, при встановленні судом факту пропуску строку звернення до адміністративного суду, залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись статтями 122, 123, 248 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено КАС України. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяС.Є. Гаврилко