Справа № 360/1125/23
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 листопада 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1125/23

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 25 вересня 2023 року надійшла позовна заява адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУПФУ в Харківській області) з такими позовними вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 24 серпня 2023 року № 75 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах;

2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 16 серпня 2023 року № 7818 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до загального страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року, періодів роботи з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року, з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року, з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року, та до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоду роботи з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 16 серпня 2023 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУПФУ в Тернопільській області) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Рішенням ГУПФУ в Харківській області від 24 серпня 2023 року № 75 позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підставою для відмови в призначенні пенсії стала відсутність у позивача згідно з наданими документами необхідного страхового стажу. Страховий стаж складає 13 років 05 місяців 19 днів (з урахуванням пільгового стажу), пільговий стаж по списку № 1 складає 6 років 10 місяців. До пільгового стажу роботи зараховано тільки періоди роботи згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою, а саме з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року - оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті відкриття трудової книжки; період навчання з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року оскільки відсутня дата видачі диплома; з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року та з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року оскільки факт роботи раніше ніж дата відкриття трудової книжки.

З такою відмовою представник позивача не згоден, оскільки разом із заявою про призначення пенсії надавався дублікат трудової книжки НОМЕР_1 , а не трудова книжка як зазначено в розписці-повідомленні. Позивачем було повідомлено, що оригінал трудової книжки загублено, і в 2007 році він відновлював записи про свою трудову діяльність в трудовій книжці, що саме підтверджується дублікатом трудової книжки з датою заповнення 05 березня 2007 року за першим його робочим місцем в структурному підрозділі «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» АТ «Лисичанськвугілля».

Правильний порядок відновлення трудової книжки, який встановлений Інструкцією № 58 позивачу ніхто не роз`яснював. Крім того, роботодавець, який заповнював дублікат трудової книжки не заперечував проти оформлення цього документа.

Записи до дубліката трудової книжки внесені саме тими підприємствами, на яких працював позивач, із зазначенням всіх необхідних відомостей про роботу позивача, дати на номери наказів про прийом/звільнення з роботи.

Представник позивача зазначає, що в дублікаті трудової книжки позивача є всі необхідні відомості про роботу, навчання за спірні періоди, тобто містяться записи, що підтверджують період виконуваної роботи, в трудовій книжці є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені печаткою підприємства, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином, що не викликає сумніву. Власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 2000 по 2003 роки також не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування до стажу роботи періоду, за які відсутні такі відомості, та на призначення пенсії в належному розмірі.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством страхувальником, на якому він працював, свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивача періоду його роботи з 2000 по 25 липня 2003 року.

Відповідно до рішення про відмову в призначенні пенсії від 24 серпня 2023 року страховий стаж позивача складає 13 років 5 місяців 19 днів з урахуванням додаткового зарахування по одному року за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах за списком № 1, пільговий стаж за списком № 1 складає 06 років 10 місяців. Той страховий стаж, який безпідставно не зарахований відповідачем дорівнює більше 14 років, з яких 10 місяців - це пільговий стаж за списком № 1.

Оскільки позивач має не менше половини необхідного стажу на роботах за списком № 1, а саме 7 років, має більше 24 років 6 місяців необхідного страхового стажу, тому має право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. Пенсійний вік позивача, встановлений абзацом першим частини першої статті 26 Закону (60 років), повинен бути зменшений на 7 років. Тобто право на пенсію у позивача виникло в 53 роки.

Позивач за призначенням пенсії звернувся 16 серпня 2023 року, тобто після досягнення ним 56 років, тому він має право на призначення пенсії на пільгових умовах у відповідності до статті 114 Закону. Своїми протиправними діями відповідач порушує конституційне право позивача на соціальний захист, яке передбачено статтею 46 Конституції України, та на отримання пенсії при досягненні певного віку та умов.

Вважаючи порушеним право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, представник позивача звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 29 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив та зобов`язано подати докази, яких не вистачає для розгляду справи.

Від ГУПФУ в Харківській області 25 жовтня 2023 року надійшов відзив, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав.

Позивач звернувся до ГУПФУ в Тернопільській області із заявою від 16 серпня 2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.

За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУПФУ в Харківській області та прийнято рішення від 24 серпня 2023 року № 75 про відмову позивачу в призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

За результатами розгляду документів наданих позивачем, до загального страхового стажу не зараховано період роботи згідно із трудовою книжкою від 05 березня 2007 року серії НОМЕР_1 , а саме: з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року дата початку трудової діяльності не відповідає даті відкриття трудової книжки; з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року відсутня дата видачі диплома; з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року та з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року факт роботи раніше ніж дата відкриття трудової книжки. За період з 2000 по 2003 відсутні дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.

Враховуючи вищевикладене, загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 13 років 05 місяців 19 днів, з яких пільговий стаж 06 років 10 місяців 00 днів, який є недостатнім для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Від представника позивача 26 жовтня 2023 року надійшла відповідь на відзив, в якій представником викладено пояснення та міркування щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень, та мотиви їх відхилення.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 ) звернувся до ГУПФУ в Тернопільській області із заявою від 16 серпня 2023 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1, разом з якою згідно з розпискою повідомленням надав: паспорт НОМЕР_2 , довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6117-, дублікат трудової книжки серії НОМЕР_1 .

За наслідками розгляду заяви позивача та наданих ним документів ГУПФУ в Харківській області прийнято рішення від 24 серпня 2023 року № 75 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV.

В рішенні про відмову в призначенні пенсії вказано, що вік заявника: 56 років; необхідний страховий стаж становить 23 роки; пільговий стаж заявника становить: 06 років 10 місяців 00 днів (у тому числі робота за списком № 1 становить 00 років 02 місяці 00 днів; робота на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202, - 06 років 08 місяців 00 днів); страховий стаж заявника становить: 13 років 05 місяців 19 днів (з урахуванням пільгового стажу). Відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

За результатами розгляду документів до пільгового стажу роботи зараховано періоди роботи згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 05 березня 2007 року серії НОМЕР_1 : з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року, оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті відкриття трудової книжки; період навчання з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року, оскільки відсутня дата видачі диплома; з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року та з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року, оскільки факт роботи раніше ніж дата відкриття трудової книжки. З 2000 по 2003 роки дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб відсутні.

Враховуючи зазначене, вирішено відмовити в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Як слідує з розрахунку стажу для визначення права позивача на пенсію за віком, до страхового стажу позивача зараховані такі періоди: з 01.12.2010 по 31.07.2012 (01 рік 07 місяців 00 днів), з 01.02.2015 по 31.03.2015 список № 1 (00 років 02 місяці 00 днів), з 01.04.2015 по 30.11.2019 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в (04 роки 07 місяців 19 днів), з 01.01.2020 по 31.12.2021 Ст.14, пост.202, підземні, сп.1, р.1, п-р.1, п.а-в (00 років 07 місяців 00 днів), з 01.01.2023 по 30.06.2023 (00 років 06 місяців 00 днів), всього - 07 років 05 місяців 19 днів, крім того, додаткові роки за списком № 1 - 06 років 00 місяців 00 днів, всього для розрахунку 13 років 05 місяців 19 днів.

Дослідженням дубліката трудової книжки від 05 березня 2007 року серії НОМЕР_1 встановлено, що в ній наявні такі записи про спірні періоди роботи позивача:

Відокремлений підрозділ «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» Відкритого акціонерного товариства «Лисичанськвугілля»

запис № 1 від 15 листопада 1988 року прийнятий поверхневим слюсарем 3 розряду (наказ від 17 листопада 1988 року № 186к);

запис № 2 від 15 березня 1989 року переведений поверхневим слюсарем 4 розряду (наказ від 17 березня 1989 року № 42к);

запис № 3 від 13 вересня 1989 року звільнений за власним бажанням (наказ від 18 вересня 1989 року № 139к);

з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року навчання в ПТУ № 2 (диплом НОМЕР_3 );

запис № 4 від 09 липня 1990 року прийнятий електрослюсарем 3 розряду підземним з повним робочим днем під землею (наказ від 06 липня 1990 року № 94к);

запис № 5 від 28 травня 1991 року звільнений (вирок суду);

Будівельний кооператив «Мирний»

запис № 6 від 14 червня 1991 року прийнятий бетонником 4 розряду на дільницю № 2 за строковим трудовим договором (наказ від 14 червня 1991 року № 133);

запис № 7 від 25 липня 2003 року звільнений за закінчення строкового трудового договору (наказ від 25 липня 2003 року № 38).

Інші періоди роботи позивача не є спірними, тому судом не досліджується.

Дослідженням довідки форми ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування) від 21 листопада 2022 року встановлено, що в Реєстрі наявні відомості про роботу позивача, починаючи з грудня 2010 року.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзаців першого та третього частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Абзацом першим частини першої статті 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до частини другої статті 44 Закону № 1058-IV призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Згідно із частиною третьою статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до абзаців першого-другого пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Згідно з абзацом першим пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзаців чотирнадцятого двадцять третього частини другої статті 114 Закону № 1058-IV за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Абзацами двадцять четвертим двадцять шостим пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Абзацами першим та другим пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону № 1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 № 58 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі Інструкція № 58), визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства (пункт 1.5 Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.

Згідно з абзацами першим та третім пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абзацу першого пункту 2.16 Інструкції № 58 для студентів, слухачів курсів, учнів, аспірантів, та клінічних ординаторів, які мають трудові книжки, навчальний заклад (наукова установа) вносить записи про час навчання на денних відділеннях (у тому числі підготовчих) вищих навчальних закладів. Підставою для таких записів є накази навчального закладу (наукової установи) про зарахування на навчання та про відрахування з числа студентів, учнів, аспірантів, клінічних ординаторів.

Згідно із підпунктом «б» пункту 2.19 Інструкції № 58 до трудових книжок за місцем роботи вносяться окремим рядком з посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів такі записи: про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо).

Пунктом 4.1 Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 5.1 Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом «Дублікат» в правому верхньому кутку першої сторінки.

Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень) (пункт 5.2 Інструкції № 58).

Пунктом 5.3 Інструкції № 58 визначено, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ «Відомості про роботу» у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки.

Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника.

Якщо з поданих документів видно, що працівник переводився на іншу постійну роботу на тому ж самому підприємстві, то про це робиться відповідний запис.

Після цього у графі 2 записується дата звільнення, а у графі 3 - причина звільнення, якщо у поданому працівником документі є такі дані.

У тому разі, коли документи не містять повністю зазначених вище даних про роботу у минулому, в дублікат трудової книжки вносяться тільки ті дані, що є у документах.

У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Абзацами першим та другим пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзаців першого, другого, сьомого пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на територіях, зазначених в абзаці другому пункту 18 цього Порядку, стаж роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Пунктом 3 Порядку № 383 визначено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173, застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162; якщо пільгова робота продовжується після 16 січня 2003 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 24 червня 2016 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Порядок № 22-1).

Згідно із абзацом першим пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (пункт 1.7 розділу І Порядку № 22-1).

Відповідно до абзацу першого пункту 1.8 розділу І Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Згідно із абзацами другим, третім, четвертим пункту 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Згідно з пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.10 розділу IV Порядку № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

З вищеописаних письмових доказів, судом встановлено, що позивач звернувся до ГУПФУ в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії від 16 серпня 2023 року за формою, визначеною Порядком № 22-1.

Для розгляду заяви позивача відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності визначено ГУПФУ в Харківській області, рішенням якого від 24 серпня 2023 року № 75 відмовлено позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.

Як вже вище вказано, за цим рішенням пільговий стаж позивача становить: 06 років 10 місяців 00 днів (у тому числі робота за списком № 1 становить 00 років 02 місяці 00 днів; робота на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202, - 06 років 08 місяців 00 днів); страховий стаж заявника становить: 13 років 05 місяців 19 днів (з урахуванням пільгового стажу).

ГУПФУ в Харківській області за результатами розгляду документів до пільгового стажу роботи зараховано періоди роботи згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб. До загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки від 05 березня 2007 року серії НОМЕР_1 : з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року, оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті відкриття трудової книжки; період навчання з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року, оскільки відсутня дата видачі диплома; з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року та з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року, оскільки факт роботи раніше ніж дата відкриття трудової книжки. З 2000 по 2003 роки дані в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб відсутні.

Щодо наведених в рішенні мотивів незарахування до страхового та пільгового стажу за списком № 1 спірних періодів роботи, суд зазначає таке.

З вище наведених правових норм слідує, що страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

При цьому надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема в постановах від 07 березня 2018 року в справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17, від 18 травня 2021 року в справі № 229/2330/17.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Судом встановлено, що на підтвердження спірних періодів роботи та навчання ОСОБА_1 разом із заявою про призначення пенсії надано дублікат трудової книжки від 05 березня 2007 року серії НОМЕР_1 , дослідженням записів в якому встановлено, що позивач в період: з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року працював поверхневим слюсарем у ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ВАТ «Лисичанськвугілля»; з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року навчався в ПТУ № 2; з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем у ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ВАТ «Лисичанськвугілля»; з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року працював бетонником в будівельному кооперативі «Мирний».

Суд зауважує, що вказані записи в дублікаті трудової книжки містять всі необхідні відомості про спірні періоди роботи та час навчання позивача, про період та вид виконуваної роботи, а також посилання на первинні документи, на підставі яких внесені відповідні записи. Також записи про роботу позивача у ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ВАТ «Лисичанськвугілля» з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року містять інформацію про зайнятість позивача на підземних роботах в шахті з повним робочим днем під землею, тобто інформацію про період зайнятості та про пільговий характер виконуваної позивачем роботи (зайнятість повний робочий день на підземних роботах в шахті).

Правильність та достовірність внесених записів підтверджена підписами уповноважених осіб роботодавців, скріпленими печатками підприємств. Також суд зауважує, що всі записи про спірні періоди роботи та навчання не містять виправлень, підчисток, тому у суду відсутні будь-які підстави для сумніву в достовірності внесених до дубліката трудової книжки даних.

Відповідач вважає дублікат трудової книжки не належним доказом роботи та навчання позивача у спірних періодах, оскільки дата початку трудової діяльності не відповідає даті відкриття трудової книжки (факт роботи раніше ніж дата відкриття трудової книжки).

Однак суд вважає, що відповідачем проігноровано ту обставину, що на підтвердження спірних періодів роботи позивачем надано саме дублікат трудової книжки, тому дата заповнення дубліката, вказана на першій сторінці, не може передувати періодам роботи та навчання позивача у минулому.

Відповідно суд дійшов висновку, що дублікат трудової книжки від 05 березня 2007 року серії НОМЕР_1 є належним доказом спірного стажу роботи позивача у ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ВАТ «Лисичанськвугілля» та БК «Мирний», а тому є підставою для його зарахування до страхового та пільгового стажу позивача.

Суд також погоджується з твердженнями представника позивача, що дублікат трудової книжки є належним доказом навчання позивача в період з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року навчався в ПТУ № 2, оскільки відповідно до пункту 2.19 Інструкції № 58 запис про час навчання у професійних навчально-виховних закладах та інших закладах у навчально-курсових комбінатах (центрі, пункті тощо) вноситься до трудової книжки окремим рядком за місцем роботи працівника, а тому є підставою для зарахування цього періоду до його загального страхового стажу.

Щодо тверджень відповідача про порушення визначеного розділом 5 Інструкції № 58 порядку оформлення дублікатів трудових книжок та відсутності в дублікаті трудової книжки дати видачі диплому, що був підставою для внесення роботодавцем запису про навчання позивача, то суд відхиляє їх як безпідставні з огляду на таке.

Дослідженням дубліката трудової книжки позивача встановлено, що дійсно його оформлено та видано ВП «Шахта ім. Д.Ф. Мельникова» ВАТ «Лисичанськвугілля» з порушенням розділу 5 Інструкції № 58, оскільки записи про минулі періоди роботи та навчання здійснені не за останнім місцем роботи, а безпосередньо тими підприємствами, на яких позивач працював в минулих періодах. Також встановлено відсутність дати видачі диплому про навчання позивача в ПТУ № 2.

Однак, суд зазначає, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Тому неправильне оформлення дубліката трудової книжки та неповнота деяких записів у ньому, не може ставитись в провину власнику трудової книжки. Окремі недоліки та неточності, наявні в дублікаті трудової книжки позивача, не залежали та не залежать від його волевиявлення.

Верховним Судом в постанові від 06 лютого 2018 року в справі № 677/277/17 висловлено правову позицію, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд також ураховує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а.

Оскільки дублікат трудової книжки містить всю необхідну інформацію про факти та періоди зайнятості позивача на відповідних роботах, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Харківській області при прийнятті рішення від 24 серпня 2023 року № 75 безпідставно відмовлено позивачу в зарахуванні до загального страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року, періодів роботи з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року, з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року, з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року, та до пільгового страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1, періоду роботи з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що стаж позивача на підземних роботах, який відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV дає підстави для зменшення пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, підтверджений ГУПФУ в Харківській області (06 років 10 місяців 00 місяців) та з урахуванням спірного періоду роботи з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року (00 років 10 місяців 20 днів), сукупно складає 07 повних років. Тобто позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV за умови досягнення 53 років. За даними паспорта НОМЕР_2 вік позивача на день звернення із заявою про призначення пенсії становить 56 років.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV необхідний страховий стаж для призначення позивачу пенсії становить не менше 22 років 6 місяців.

Підтверджений відповідачем страховий стаж позивача становить 13 років 05 місяців 19 днів (з урахуванням пільгового стажу). Тому, з урахуванням спірних періодів роботи та навчання, які відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача, а саме: з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року, з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року, з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року, з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року (14 років 07 місяців 18 днів), судом встановлено, що страховий стаж позивача сукупно складає більше 22 років 6 місяців.

Відповідно суд погоджується з твердженнями представника позивача, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV.

За встановлених у справі обставин, зважаючи на нормативне врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що рішення ГУПФУ в Харківській області від 24 серпня 2023 року № 75 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується обраного представником позивача способу захисту порушених прав позивача в іншій частині позовних вимог, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є:

зобов`язання ГУПФУ в Харківській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV за заявою про призначення пенсії від 16 серпня 2023 року із зарахуванням до загального страхового стажу позивача періоду навчання з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року, періодів роботи з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року, з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року, з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року, та до пільгового страхового стажу за списком № 1 періоду роботи з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року.

Саме такий спосіб захисту, на думку суду, є ефективним для захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що в даному випадку в ГУПФУ в Харківській області відсутнє право діяти на власний розсуд, тому відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 245 КАС України суд має повноваження щодо зобов`язання цього відповідача до прийняття рішення на користь позивача.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, за встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з обранням судом належного способу захисту порушених прав позивача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір в сумі 858,88 грн, що підтверджено квитанцією про сплату від 25 вересня 2023 року № 3257-4207-1131-6826.

З огляду на те, що спір виник внаслідок прийняття відповідачем неправомірного рішення, а також, що позов фактично підлягає задоволенню лише з коригуванням обраного представником позивача способу захисту порушеного права, суд присуджує позивачу понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Гребенара Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: 61022, місто Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24 серпня 2023 року № 75 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах згідно із частиною третьою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 16 серпня 2023 року із зарахуванням до загального страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1989 року по 29 червня 1990 року, періодів роботи з 15 листопада 1988 року по 13 вересня 1989 року, з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року, з 14 червня 1991 року по 25 липня 2003 року, та до пільгового страхового стажу за списком № 1 періоду роботи з 09 липня 1990 року по 28 травня 1991 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 858,88 грн (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова