Справа № 240/27657/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 105000000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Корольовський відділ державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправними дій Товкача Руслана Володимировича старшого державного виконавця Корольовського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) щодо відмови у зменшенні відсоткових відрахувань із суми доходів боржника з 50% до 20% та зобов`язання вчинити такі дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що з його заробітної плати може бути утримано не більше 20% за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у відповідності до частини 2 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження». Вказує, що у виконавчих провадженнях неправильно указано дату народження, однак державний виконавець не вчиняє дій щодо виправлення допущених помилок. Посилається на постанову Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20, якою констатовано, що не може бути накладений арешт на кошти, що становлять заробітну плату боржника, після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на всі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених Законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати.
Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року позов прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні з наданням відповідачу строку для подання відзиву на позов.
21 листопада 2023 року відповідач надав відзив на позов, в якому просить у його задоволенні відмовити. Зазначає, що норми частини 3 статті 70 та абзацу 2 частини 2 статті 46 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають, що в разі наявності в установі інших постанов (більше 2) щодо стягнення заборгованості із заробітної плати боржника, то проводити стягнення пропорційно до належної кожному стягувачу суми боргу на кожне виконавче провадження, в межах 50% заробітної плати у відповідності до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд установив, що відповідно до постанов про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 21 червня 2023 року здійснюється відрахування із суми доходів ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50 % доходів щомісяця до погашення заборгованості у виконавчих провадженнях: № 64163650, відкритому за наслідками винесеної 14 січня 2021 року Корольовським ВДВС у м. Житомирі постанови №12/60486300; № 64164244, відкритому за наслідками винесеної 08 листопада 2019 року Корольовським ВДВС у м. Житомирі постанови №60485761/12; № 64164086, відкритому за наслідками винесеної 08 листопада 2019 року Корольовським ВДВС у м. Житомирі постанови №60486300/12; № 60149380, відкритому за наслідками винесеної 26 липня 2013 року Корольовським ВДВС у м. Житомирі постанови №22195421; № 60149296, відкритому за наслідками винесеної 23 вересня 2019 року Корольовським ВДВС у м. Житомирі постанови №22195421; № 64163965, відкритому за наслідками винесеної 14 січня 2021 року Корольовським ВДВС у м. Житомирі постанови №12/60485761; № 64163767, відкритому за наслідками винесеної 14 січня 2021 року Корольовським ВДВС у м. Житомирі постанови №60398027/12.
25 липня 2023 року позивач подав заяву до відповідача про зменшення розміру стягнення на заробітну плату.
Уважаючи такі дії протиправним, ОСОБА_1 подав цей позов до суду.
Сторони у судове засідання не прибули та заявили клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до частини 1 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 9 цієї правової норми, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Відтак, 21 листопада 2023 року суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження розгляду справи у порядку письмового провадження, про що постановив протокольну ухвалу.
Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02 червня 2016 року в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон України№1404).
Пунктом 1 частини 1 статті 3 названого Закону врегульовано, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 10 Закону України № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.
Частиною 1 статті 18 вказаного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:
1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;
2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;
3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;
4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;
5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Частиною 5 названої правової норми виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
21 червня 2023 року відповідачем винесено постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, відповідно до яких здійснюється відрахування із суми доходів ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50 % доходів щомісяця до погашення заборгованості у виконавчих провадженнях.
Правовими положеннями статті 68 Закону України № 1404-VIII визначено, що умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника:
1. Стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
2. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
3. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
У свою чергу, частиною 2 статті 70 Закону України № 1404-VIII установлено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:
- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, 50 відсотків;
- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків.
Частиною 3 статті 70 Закону України № 1404-VIII визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Отже, наведеними положеннями Закону України № 1404-VIII визначено випадки можливого стягнення за декількома виконавчими провадженнями та граничний розмір відрахувань у такому випадку.
Разом з тим, обмеження стягнення має відбуватися при фактичній виплаті доходу (пенсії), органом, який проводить таку виплату, і не обмежує виконавця при винесенні рішень.
Судом установлено, що старшим державним виконавцем при винесені постанов про звернення стягнення за заробітну плату та інші доходи боржника було допущено помилку шляхом зазначення в кожній такій постанові, що здійснюється відрахування із суми доходів ОСОБА_1 у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 50 % доходів щомісяця до погашення заборгованості, оскільки указане суперечить абзацу 3 частини 2 статті 70 Закону № 1404-VIII.
Однак, суд бере до уваги те, що позивачем не надано доказів про відрахування з його заробітної плати 50 % доходів щомісяця по кожній постанові про звернення стягнення за заробітну плату та інші доходи боржника, а відповідач указаний факт заперечує.
Отже, допущення відповідачем зазначеної помилки не призвело до порушення права позивача на отримання заробітної плати в розмірі менше 50% такої після проведення відрахувань на підставі відповідних постанов.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідач під час розгляду справи довів правомірність відмови у зменшенні відсоткових відрахувань із суми доходів боржника з 50% до 20%.
З огляду на викладене, ураховуючи встановлені у справі обставини та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, відсутність інших доводів позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд уважає їх недоведеними, а позов таким, що не підлягає задоволенню з наведених вище підстав.
Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 272, 287, 292, 293 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом десяти днів з дати його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис