Справа № 120/14203/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 р. Справа № 120/14203/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

14.09.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Позовні вимоги обґрунтовуються протиправною відмовою відповідача в оформленні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позивач зазначає, що 04.07.2023 він звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Однак листом від 27.07.2023 за № 6189 відповідач відмовив у наданні відстрочки, посилаючись на те, що дохід повнолітнього сина позивача, якому встановлена перша група інвалідності, перевищує прожитковий мінімум, передбачений законом, та дохід батька.

Позивач з вказаною відмовою не погоджується, вважає її неправомірною і такою, що порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою суду від 19.09.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечує та просить відмовити у його задоволенні.

Відповідач зазначає, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , якому присвоєна перша група інвалідності (інвалідність з дитинства), що підтверджується відповідною довідкою МСЕК.

Відповідач звертає увагу на те, що за нормами Сімейного кодексу України особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Водночас на підтвердження утримання повнолітнього непрацездатного сина позивач надав відомості з ДРФОПП про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків на дружину, сина та позивача, з яких можливо встановити, що дохід повнолітнього сина ОСОБА_2 , якому встановлена перша група інвалідності, перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом, та дохід батька.

Відтак, на думку відповідача, позивач належними документами не підтвердив факту перебування сина на його утриманні, як необхідної умови для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

11.10.2023 поштою до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує на те, що розмір пенсії, яку отримує його син, не покриває всіх витрат на задоволення його потреб, зокрема на лікування, яке є дороговартісним та значно перевищує не лише отримувані сином соціальні виплати, але й доходи самого позивача.

Крім того, позивач зауважує, що його син є інвалідом I групи підгрупи А, до якої належать особи виключно з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб.

Позивач зазначає, що за станом здоров`я його син потребує постійного стороннього догляду і допомоги, самостійно не здатний до самообслуговування та повністю залежний від інших осіб. Водночас дружина позивача не може фізично надати синові належної та необхідної допомоги. До того ж на утриманні у позивача та його дружини також перебуває малолітня донька. Відтак, у разі призову позивача на військову службу, його сім`я опиниться у дуже скрутному становищі, як матеріальному, так і фактичному.

19.10.2023 поштою до суду надійшли заперечення, в яких відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додатково відповідач зазначає, що позивач не надав жодних належних доказів на підтвердження того факту, що він здійснює постійний сторонній догляд за своїм повнолітнім сином, який є особою з інвалідністю I групи.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені сторонами доводи, суд встановив такі обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 826928 від 18.06.2020 син позивача є особою з інвалідністю з дитинства I "А" групи; інвалідність встановлена безтерміново.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 16.08.2023 ОСОБА_2 отримав наступні виплати: жовтень 2022 року 6906,90 грн, листопад 2022 року 6906,90 грн, грудень 2022 7131,10 грн, січень 2023 7131,10 грн, лютий 7131,10 грн, березень 7631,10 грн.

04.07.2023 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив надати йому відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Листом від 27.07.2023 № 6189 відповідач повідомив, що дохід неповнолітнього сина, якому встановлена перша група інвалідності, перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом, та перевищує дохід батька, що свідчить про відсутність права на відстрочку з вказаних правових підстав.

Позивач вважає надану відповідачем відмову протиправною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернувся до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 "Про загальну мобілізацію", затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Пунктами 4 та 5 цього Указу Президент України постановив призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. Генеральному штабу Збройних Сил України визначити черговість та обсяги призову військовозобов`язаних, резервістів та транспортних засобів національної економіки в межах загального строку мобілізації.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Цим Законом установлено військовий обов`язок, який включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Відповідно до ч. 7 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з ч. 14 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, зокрема Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

За приписами абзацу 4 статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації (частина перша статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію").

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

В силу положень частини п`ятої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" передбачено відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Зокрема, відповідно до абзацу 8 частини другої цієї статті не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи.

Наведена норма є імперативною, вичерпною та не передбачає додаткових умов чи альтернатив, окрім вказаних в нормі закону.

Судом встановлено, що позивач є батьком повнолітнього ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю з дитинства I "А" групи (інвалідність встановлена безтерміново).

У листі-відмові у наданні позивачку відстрочки відповідач посилається на те, що згідно з нормами Сімейного кодексу України особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Тобто відповідач фактично цитує положення ч. 4 ст. 75 вказаного Кодексу, згідно з якими один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, відповідні норми не розповсюджуються на сімейні відносини позивача та його сина, а тому помилково застосовані відповідачем.

Натомість суд враховує, що відповідно до ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Крім того, за приписами ч. 1 ст. 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

Як зазначає позивач і підтверджує такі свої доводи належними й допустими доказами, розмір пенсії по інвалідності, яку отримує його син, не забезпечує усіх його потреб, зокрема не покрикає витрат на лікування, які істотними та значно перевищують отримувані сином соціальні виплати. Своєю чергою відповідачем в цій частині жодних пояснень не надано та наведених аргументів позивача не спростовано.

Також суд вважає, що стан здоров`я сина позивача, який є інвалідом першої групи "А" з дитинства, тобто таким, що потребує постійного стороннього догляду і допомоги, самостійно не здатний до самообслуговування та повністю залежний від інших осіб, додатково засвідчує факт його перебування на повному утриманні позивача, незалежно від розміру пенсії по інвалідності, яка є гарантованою державою соціальною виплатою, що має на меті покрити базові матеріальні потреби відповідної категорії громадян.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідач надав позивачу неправомірну відмову у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації, за наявності для цього підстав, передбачених абзацом восьмим частини першої статті 23 Закону "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача оформити позивачу відповідну відстрочку, то суд при її вирішенні виходить із таких міркувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 затверджено "Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки" (далі Положення № 154), відповідно до пункту 1 якого територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 8 Положення № 154 визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань:

оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам;

розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

За наслідками розгляду справи суд встановив, що позивач має право на відстрочку від призову на підставі абз. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як особа, на утриманні якої перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I групи.

Відтак, оскільки надана відповідачем відмова визнається судом неправомірною, з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів позивача підлягають задоволенню також позовні вимоги про зобов`язання відповідача надати позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з вищенаведених підстав.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши надані ними докази, суд приходить до переконання, що адміністративний позов належить задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Зобов`язати Вінницький об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 8 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницького об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Вінницький об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (, місцезнаходження: вул. Замостянська, 23, м. Вінниця, 21001).

Повне рішення суду складено 21.11.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович