Справа № 755/14005/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Галаган В.І.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року Справа № 755/14005/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в м. Києві

Департаменту патрульної поліції,

Департаменту патрульної поліції Національної поліції України

про скасування постанови та закриття провадження у справі

про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції (далі - Відповідач-1), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - Відповідач-2) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ № 7679379 від 06.09.2023 та закриття справи про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що інспектор поліції не повідомив йому будь-які дані щодо порушення вимог правил дорожнього руху, не проінформував його про конкретну причину зупинки транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки. Позивач стверджував, що майже дві години поліцейські обмежували його конституційне право на вільне пересування, блокуючи його автомобіль.

Також Позивач посилався на те, що під час розгляду справи поліцейський не роз`яснив йому жодних прав, що розгляду справи про адміністративне правопорушення фактичне не було і що йому було вручено вже винесену постанову.

Крім того Позивач стверджував, що він повідомив поліцейського про наявність у нього посвідчення водія і навіть показав його.

Позивач стверджував, що у поліцейського не було підстав для перевірки його документів.

Позивач посилався й на те, що оскаржувана ним постанова винесена з порушенням процедури.

2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено частково: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ № 7679379 від 06.09.2023 та закрито справу про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Відповідачем не доведено факт вчинення Позивачем порушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наполягаючи на тому, що Позивачем було вчинено правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності.

Разом з тим Апелянт стверджує, що автомобіль Позивача було зупинено за наявності правової підстави для цього - невиконання вимог дорожньої розмітки - п.п. 1.1 ПДР України при з`їзді зі шляхопроводу вул. Богатирської на просп. Степана Бандери у м. Києві і що він не пред`явив на вимогу інспектора документи, передбачені п. 2.1 ПДР України, зокрема посвідчення водія та страховий поліс.

При цьому Апелянт зазначає, що правопорушення, вчинене Позивачем підтверджується відеозаписом з нагрудної камери реєстратора інспектора поліції 473598.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.10.2023 та від 13.11.2023 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

6. Відповідно до частин першої - третьої статті 308 КАС України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.09.2023 інспектором Управління патрульної поліції в м. Києві Степурою В.О. винесено постанову про накладення на Позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7679379.

У вказаній постанові зафіксовано, що 06.09.2023 о 14.13 год. на пр.-ті Московському, 20-Б в м. Києві, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Додж», державний номер НОМЕР_1 , був зупинений та при зупинці не пред`явив передбачені законом документи, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП, за яке до нього застосовано відносно адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн.

9. Позивач, вважаючи таку постанову протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі - Закон № 3353-ХІІ), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 3 Закону № 580-VIII закріплено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону № 580-VIII передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ст. 14 Закону № 580-VIII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У п. 2.1 ПДР України визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до п. 2.4 «а» ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено настання адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Відповідно до частин першої статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені частиною другою статті 126 цього Кодексу.

Пунктом 5 розділу IV Інструкції № 1395 передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

У статті 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (пункт 4 розділ 1 Інструкції № 1395).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене статтею 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395).

У ст. 245 КУпАП закріплено, що завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Отже, правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги та усуваючи неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин цієї справи, колегія суддів установила, що Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 126 КУпАП, за те, що він не пред`явив на вимогу інспектора поліції для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на ТЗ та страховий поліс /т.1 а.с.8/.

Отже, Позивач не виконав вимоги п. 2.1 ПДР України та обов`язок, покладений на нього п. 2.4 «а» ПДР України.

Водночас, зазначені обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудного відеореєстратора (боді-камери) інспектора поліції № 473598 /т.1 а.с.39/, відомості про яке зазначено безпосередньо у спірній постанові /т.1 а.с.8/.

При цьому колегія суддів відзначає, що вказані докази разом із відзивом Відповідача на позовну заяву в цій справі надійшли до суду першої інстанції та були передані безпосередньо судді Галаган В.І. 02.10.2023 /т.1 а.с.35/, тобто в день винесення оскаржуваного в цій справі рішення, але не були враховані.

Разом з тим судова колегія приймає до уваги те, що в ухвалі про відкриття спрощеного провадження в цій справі без виклику сторін від 18.09.2023 судом не було встановлено строку, у межах якого Відповідачам належить подати відзив на позовну заяву в цій справі /т.1 а.с.13-15/.

13. Доводи Позивача про те, що інспектор поліції не повідомив йому будь-які дані щодо порушення вимог правил дорожнього руху, не проінформував його про конкретну причину зупинки транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, спростовуються матеріалами справи, а саме вище вказаним відеозаписом з боді-камери інспектора поліції № 473598, на якому зафіксовано, що Позивачу було повідомлено причину зупинки його транспортного засобу, а саме - невиконання ним вимог дорожньої розмітки, закріплених у п.п. 1.1 ПДР України, при з`їзді зі шляхопроводу вул. Богатирської на просп. Степана Бандери у м. Києві, що також зафіксовано й у спірній постанові /т.1 а.с.8/.

Більш того із зазначеного відеозапису вбачається, що інспектор поліції детально роз`яснив Позивачу вимоги відповідної дорожньої розмітки та сутність і змість вчиненого ним порушення.

З аналогічних підстав судова колегія відхиляє доводи Апелянта про те, що у поліцейського не було підстав для перевірки його документів.

14. Твердження Апелянта про те, що він повідомив поліцейського про наявність у нього посвідчення водія і навіть показав його, колегія суддів відхиляє, оскільки з відеозапису вбачається виключно демонстрація Позивачем портмоне з документами у спосіб, який не надає можливості поліцейському їх перевірити, прочитати та зафіксувати дані, наведені в таких документах.

Крім того, судова колегія відзначає, що законодавством вимагається пред`явлення на вимогу поліцейського не лише посвідчення водія, а й зокрема документів на транспортний засіб та полісу обов`язкового цивільного страхування, які Позивач також не надав.

15. Доводи Апелянта про те, що майже дві години поліцейські обмежували його конституційне право на вільне пересування, блокуючи його автомобіль, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані та зазначає, що після зупинки транспортного засобу Позивача інспектором поліції здійснювалося з`ясування відповідних обставин справи про адміністративне правопорушення.

Тому, колегія суддів не приймає до уваги твердження Апелянта про те, що розгляду справи про адміністративне правопорушення фактичне не було і що йому було вручено вже винесену постанову, як безпідставні.

16. З приводу доводів Позивача про те, що під час розгляду справи поліцейський не роз`яснив йому жодних прав, колегія суддів зазначає наступне.

Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

При цьому, колегія суддів приймає до уваги правовий підхід, закладений ЄСПЛ при вирішенні справи «Сутяжник проти РФ» (рішення від 25.04.2018) та застосований Верховним Судом у справах №№ 826/5575/17, 910/10616/17, відповідно до якого надмірне прагнення до чистоти, переваги форми над змістом є правовим пуризмом. Скасування правильного по суті рішення, за відсутності фундаментального порушення, є відступленням від принципу правової визначеності («res judicata») та недопустимим.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, колегія суддів, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правомірність такого рішення.

Наведені правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18 та відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи.

Крім того, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

17. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

18. Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що Апелянтом доведено факт вчинення Позивачем правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності та правомірність винесення спірної постанови, а тому підстави для задоволення позову в цій справі відсутні.

19. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

20. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції Національної поліції України підлягає задоволенню, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року - скасуванню, а позов - залишенню без задоволення.

21. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 21 листопада 2023 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев