Справа № 380/13908/23
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 рокусправа № 380/13908/23
Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої - судді Потабенко В.А.,

секретаря судового засідання - Лизак Д.А.,

за участі:

представника позивача - Брикара О.М., згідно договору,

представника відповідача - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі - військова частина НОМЕР_1 , відповідач), у якій просить:

- визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо непогодження рапорту на звільнення з військової служби у зв`язку із відсутністю довідки про склад сім`ї від 07.06.2023, зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за №1576/ від 08.06.2023 протиправним;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 задовольнити (погодити) рапорт на звільнення з військової служби позивача від 07.06.2023 року, зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за №1576/ від 08.06.2023 з подальшим клопотанням з відповідного питання, а саме перед командиром військової частини НОМЕР_2 щодо подальшого здійснення звільнення з військової служби позивача на підставі поданих з рапортом документів, а саме:

- свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ;

- паспорта ОСОБА_1 ;

- паспорта (дружини) ОСОБА_2 ;

- свідоцтва про народження дитини (доньки) ОСОБА_3 Серія НОМЕР_4 ;

- довідки лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №142 про хворобу дитини (доньки) ОСОБА_3 , на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на даний час проходить військову службу за мобілізацією через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022, на посаді гранатометника 2 аеромобільно-десантного відділення 1 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 , звання - солдат, перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 . 07.06.2023 позивачем було подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби в запас на підставі підп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема на підставі того, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу). Однією з сімейних обставин цієї норми названо необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Разом з рапортом було подано копії свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 , паспорта ОСОБА_1 , паспорта дружини ОСОБА_2 , свідоцтва про народження дитини (доньки) ОСОБА_3 . Серія НОМЕР_4 , довідки лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я №142 про хворобу дитини (доньки) ОСОБА_3 . Проте, військовою частиною НОМЕР_1 поданий позивачем вищезгаданий рапорт про звільнення з військової служби від 07.06.2023, зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за №1576/від 08.06.2023, не було погоджено з тієї підстави, що відсутня довідка про склад сім`ї. На думку позивача, дії військової частини НОМЕР_1 суперечать п. 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України №1153/2008 від 10.12.2008, яким передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Позивач вважає, що на виконання вищезазначених вимог положень законодавства щодо порядку звільнення, ним було подано рапорт та документи, які в повному обсязі підтверджують підставу звільнення. Відповідно, вимога відповідача про надання додаткових документів є неправомірною та такою, що перешкоджає у реалізації права ОСОБА_1 на звільнення з військової служби. Додатково позивач зазначає, що військовою частиною НОМЕР_1 було не погоджено рапорт на звільнення з тої підстави, що відсутня довідка про склад сім`ї, тому інших вимог чи претензій з приводу даного рапорту на звільнення з військової служби не заявлялося. Таким чином, відповідач не заперечує про наявність даної підстави для звільнення з військової служби, а також не вимагає інших підтверджуючих документів для звільнення з військової служби, а тому після задоволення позову про визнання протиправної вимоги подати довідку про склад сім`ї, військова частина НОМЕР_1 зобов`язана буде погодити рапорт на звільнення з військової служби позивача. Після задоволення рапорту на звільнення з військової служби позивача, командир військової частини зобов`язаний НОМЕР_1 передати далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання, а саме командиру військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_5 окремої аеромобільної бригади), який обов`язково в подальшому має реалізувати право на звільнення з військової служби позивача та таким чином здійснити звільнення та видати наказ по особовому складу про звільнення військовослужбовця (позивача) на підставі підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. За таких обставин ОСОБА_1 просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 26.06.2023 суд відкрив провадження в адміністративній справі та вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 21.07.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача про забезпечення позову.

25.08.2023 за вх. № 65361 від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов. У відзиві відповідач заперечив проти позовних вимог, вважає їх безпідставними. Зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Зі змісту документів, які додані до рапорту на звільнення з військової служби позивача від 07.06.2023, зареєстрованого у військовій частині НОМЕР_1 за №1576 від 08.06.2023, зокрема, паспорту громадянина України ОСОБА_1 та витягу з реєстру територіальних громад, вбачається, що позивач та його дружина зареєстровані за різними адресами. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Зі змісту поданого рапорту та доданих до нього документів не зрозуміло, з ким саме із батьків проживає дитина позивача. Враховуючи той факт, що позивач подав рапорт на звільнення у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дитиною, факт того, що місце проживання дитини під час погодження рапорту було невідомо, позивачу було рекомендовано надати довідку про склад сім`ї з метою з`ясування місця проживання дитини позивача. У зв`язку з тим, що постійний догляд вимагає постійної присутності доглядача для надання необхідної допомоги та підтримки, факт проживання позивача з дитиною, за якою він планує постійно доглядати після звільнення з лав Збройних Сил України, має вирішальне значення для погодження рапорту. Також з рапорту та доданих до нього документів не зрозуміло чи є наявний спір щодо місця проживання малолітньої дитини та чи вирішувався це спір органом опіки та піклування або судом (у разі наявності такого спору). Командування військової частини НОМЕР_1 наголошує на тому, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України та в умовах воєнного стану виїзд закордон дозволяється без нотаріально посвідченої згоди іншого з батьків (усиновлювачів), тому обставини які пов`язані з місцем перебування дитини на території України підлягають обов`язково встановленню. Враховуючи наведене, військова частина НОМЕР_1 просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Крім того, одночасно з відзивом відповідачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Ухвалою від 11.09.2023 суд витребував у Державної прикордонної служби України інформацію наступного змісту:

- чи перетинала перетин державний кордон України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період 24.02.2022 по 05.09.2023?

- якщо так, то у супроводі кого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетинала державний кордон України?

Ухвалою від 11.09.2023 суд витребував у Добромильської міської ради інформацію про місце реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та інших осіб, які зареєстровані за однією з нею за адресою; інформацію про місце реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та інших осіб, які зареєстровані за однією з ним адресою.

05.10.2023 від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 75489), в яких зазначає, що обставинами, які потрібно довести для вирішення спору, є: факт, що дитина потребує постійного догляду, (такий факт підтверджується відповідною довідкою, що додана як до рапорту так і до позовної заяви); факт сімейних зв`язків між дитиною та батьком, (такий факт доводиться свідоцтвом про народження, копія якого долучена як до рапорту, так і до позовної заяви). Водночас, обставини наявності чи відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд,не мають значення для вирішення справи. Основна позиція, які доводить відповідач, це здійснення постійного догляду за дитиною матір`ю. Проте, ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» чітко визначає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, крім іншого, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Отже, законодавець підставою для звільнення зазначає не факт здійснення постійного догляду і з додатковою умовою відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд. Така умова, наприклад, є у абз. 7 цього ж підпункту (у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд). У нормі, яка є підставою для звільнення у нашому випадку зазначається, що для звільнення достатньо потреби здійснювати постійний догляд за дитиною (фактично догляд на момент подання заяви може здійснюватися іншою особою). Відповідно до Сімейного кодексу України саме на батька та матір покладається обов`язок догляду за дітьми. Такий обов`язок є рівним у кожного з батьків. Якщо дитина потребує постійного догляду, щоб батьки змогли виконати свої обов`язки за її доглядом, держава усуває певні негативні ризики, яких вони можуть зазнати. Зокрема, будучи мобілізованим під час воєнного стану, батько ризикує отримати поранення, що може призвести до потреби постійного догляду за ним. За таких обставин на матір впаде тягар постійного догляду і за дитиною, і за її чоловіком (батьком дитини), що буде не можливим через необхідність заробляти кошти на фінансове утримання сім`ї. Саме на виконання соціальних функцій, держава дбає про захист громадян від найгірших варіантів ризиків, які можуть настати. Таким виконанням вказаної функції є передбачене законом звільнення особи з військової служби, при потребі здійснювати догляд за дитиною.

Протокольною ухвалою від 11.10.2023 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на даний час проходить військову службу за мобілізацією через введення воєнного стану в Україні 24.02.2022, на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022.

Відповідно до наказу військової частини НОМЕР_1 № 340 від 04.12.2022 (по стройовій частині) солдат ОСОБА_1 був призначений на посаду старшого стрільця 3 аеромобільно-десантного відділення 3 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти військової частини НОМЕР_1 з 04.12.2022 (ВОС - НОМЕР_6).

07.06.2023 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення його з військової служби у запас на підставі підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме в зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До рапорту позивач долучив копії свідоцтва про шлюб, паспорт ОСОБА_1 , паспорт ОСОБА_2 (дружини), свідоцтво про народження ОСОБА_3 (доньки) та довіку ЛКК про хворобу ОСОБА_3 .

В подальшому, командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_5 було підготовлено перед командиром військової частини НОМЕР_2 (до складу якої входить військова частина НОМЕР_1 ) клопотання по суті рапорту.

Однак, 08.06.2023 помічником командира батальйону з правової роботи військової частини НОМЕР_1 капітаном юстиції ОСОБА_6 рапорт не було погоджено в зв`язку з відсутністю довідки про склад сім`ї.

Таким чином, позивача не було звільнено з лав Збройних Сил України.

Позивач вважає, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо непогодження рапорту на звільнення ОСОБА_1 з військової служби є протиправними та просить зобов`язати військову частину НОМЕР_1 задовольнити (погодити) рапорт ОСОБА_1 від 07.06.2023 з подальшим клопотання перед командиром військової частини НОМЕР_2 щодо звільнення позивача з військової служби на підставі податних з рапортом документів, на підставі підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

При вирішенні спору суд враховує наступне.

Відповідно до Преамбули Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці - особи, які проходять військову службу.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частина 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» розрізняє такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Згідно Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» регламентує порядок звільнення військовослужбовців з військової служби.

Так, відповідно до ч. 1 вказаної статті звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану, крім іншого, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Саме на підставі цієї норми позивач висловив бажання звільнитись з військової служби.

На підтвердження підстав для свого звільнення ОСОБА_1 подав військовій частині НОМЕР_1 з рапортом про звільнення довідку № 142 від 04.05.2023 лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Добромильської міської ради «Добромильська районна лікарня».

Зі змісту вказаної довідки випливає, що дочка позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , потребує постійного стороннього догляду.

Визначення терміну «медичний висновок» міститься в наказі Міністерства охорони здоров`я України «Деякі питання ведення Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я» від 18.09.2020 № 2136 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2020), де він вживається у значенні електронного документа, що формується на підставі медичних записів (без відмітки про відміну запису) в системі та містить висновок лікаря про тимчасову або постійну втрату працездатності, придатність до певних видів діяльності, про стан здоров`я пацієнта або щодо інших питань, визначених законодавством.

Отже, медичний висновок - це документ, який містить об`єктивні дані про стан здоров`я особи та питань та пов`язаних з таким станом здоров`я обставин.

Суб`єктами формування чи видачі медичного висновку в підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені медико-соціальні експертні комісії або лікарсько-консультативні комісії закладу охорони здоров`я (далі - ЛКК).

Відповідно до розділу ІІІ наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності від 09.04.2008 № 189 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2008 за № 589/15280) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК.

ЛКК у своїй діяльності керується стандартами медичних технологій лікувально-діагностичного процесу та протоколами надання медичної допомоги за спеціальностями, іншими законодавчими та нормативно-правовими актами.

До основних завдань ЛКК належить:

1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку;

2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності;

3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження;

4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені за результатом перевірки уповноваженими лікарями, перелік яких затверджується правлінням Пенсійного фонду України, обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

У разі виявлення порушень щодо таких медичних висновків про тимчасову непрацездатність ЛКК виносить на своє засідання питання щодо обґрунтованості формування такого медичного висновку про тимчасову непрацездатність.

Здійснює аналіз якості наданих медичних послуг у межах відповідного випадку тимчасової непрацездатності:

період, на який сформовано медичний висновок/-ки;

обґрунтування потреби формування нового медичного висновку в разі продовження лікування в амбулаторних умовах після стаціонарного лікування;

своєчасність направлення хворого до стаціонару при наявності медичних показань з урахуванням профілю захворювання;

правильність оформлення медичної первинно-облікової документації;

правильність відбору при направленні хворих до санаторно-курортних закладів, реабілітаційних центрів та реабілітаційних відділень санаторно-курортних і спеціалізованих закладів охорони здоров`я;

якість надання медичної допомоги;

якість ефективності спостереження, оздоровлення хворих, які часто та тривало хворіють;

внесення відміток про порушення пацієнтом режиму лікування до медичного висновку про тимчасову непрацездатність;

роботу лікуючого лікаря з вивчення і профілактики захворюваності та інвалідності;

5) надає керівнику суб`єкта господарювання за результатами вжиття заходів, визначених у підпункті 4 пункту 3 розділу II цього Порядку, аналіз якості експертизи тимчасової непрацездатності, пропозиції щодо відповідності фахівців займаним посадам, кваліфікаційним категоріям, про накладання дисциплінарних стягнень та передачу справ у слідчі органи;

6) участь у встановленому порядку у засіданнях МСЕК.

ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), - до досягнення дитиною 16-річного віку.

відповідно до п. 4 розділу ІV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 «Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві»;

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Також наказом Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.09.2013 за № 1666/24198, зі змінами та доповненнями, «Про затвердження форми висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу та Інструкції про порядок його надання» затверджено, крім іншого, форму висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, що додається.

Так, відповідно п. 8 Інструкції про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, затвердженої вищевказаним наказом Міністерства охорони здоров`я України 31.07.2013 № 667, висновок ЛКК надається особі, що звернулась із заявою, згідно з формою бланка, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31 липня 2013 року № 667, за підписами членів ЛКК, завіреними печаткою закладу охорони здоров`я, у структурі якого перебуває ЛКК.

У висновку зазначаються, прізвище, ім`я та по батькові хворого, рік народження, група інвалідності внаслідок психічного розладу, інформація про те, разом з ким проживає хворий та за якою адресою. Обов`язковим є зазначення, які є обмеження за рівнем обмеження життєдіяльності є у хворого: обмеження самообслуговування; обмеження здатності до самостійного пересування; обмеження здатності до орієнтації; обмеження здатності до спілкування; обмеження здатності контролювати свою поведінку, та висновок про те, що така особа потребує постійного стороннього догляду. Крім того, у висновку має бути зазначена дата його дійсності. Висновок ЛКК підписується головою комісії та її членами.

Висновок лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу видається лікарською консультативною комісією закладу охорони здоров`я за місцем проживання чи реєстрації особи з інвалідністю.

Також наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021 № 407, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132, затверджено форми первинної облікової документації та інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я.

Вказаний наказ відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», п. 8 Положення про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 267 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 № 90), Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2020 № 859, з метою удосконалення обліку захворюваності в закладах охорони здоров`я, затверджує, такі що додаються:

1) форму первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення;

2) форму первинної облікової документації № 080-2/о «Висновок про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, внаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкцію щодо її заповнення;

3) форму первинної облікової документації № 080-3/о «Довідка про захворювання дитини на тяжке перинатальне ураження нервової системи, тяжку вроджену ваду розвитку, рідкісне (орфанне) захворювання, онкологічне, онкогематологічне захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкий психічний розлад, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гостре або хронічне захворювання нирок IV ступеня про те, що дитина отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги» та інструкцію щодо її заповнення.

Зі змісту всіх вищенаведених норм випливає, що основні елементи висновку ЛКК про необхідність постійного догляду включають:

- діагноз та стан здоров`я: висновок повинен відображати діагноз пацієнта та описувати стан його здоров`я, включає будь-які хронічні захворювання, травми, психічні розлади або інші медичні показники, які потребують уваги;

- функціональність пацієнта: має оцінювати функціональні можливості пацієнта, включаючи його здатність до самообслуговування, рухову активність, здатність до комунікації, сприймання і реакції на навколишнє середовище;

- залежність від допомоги: висновок має визначити, наскільки пацієнт є залежним від допомоги в повсякденних справах, таких як годування, купання, одягання, лікування та інші потреби;

- часовий аспект: висновок може включати інформацію про те, чи потрібен постійний догляд цілодобово або лише під час певних годин або ситуацій;

- рекомендації та обґрунтування: висновок повинен містити рекомендації щодо виду догляду, який потрібен пацієнту, а також обґрунтування цих рекомендацій на підставі медичних даних та спостережень;

- підписи та печатки: висновок підписується членами лікарськоі? комісіі?, із проставленням дати видачі, після чого завіряється печаткою закладу охорони здоров`я.

Таким чином, висновок ЛКК про необхідність постійного догляду є важливим інструментом для забезпечення особам необхідної допомоги та підтримки.

Як випливає з матеріалів справи, а саме аналізу наданої ОСОБА_1 довідки № 142 від 04.05.2023 лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства Добромильської міської ради «Добромильська районна лікарня», така довідка жодним чином не відповідає встановленим до висновку ЛКК спеціальним законодавством вимогам ні за формою ні за змістом.

У вказаній довідці ЛКК (не висновку, як того вимагає підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу») відсутні стан здоров`я ОСОБА_3 ; функціональність пацієнта; залежність від допомоги; часовий аспект постійного догляду; рекомендації та обґрунтування.

Крім того, довідка № 142 від 04.05.2023 складена не встановленими Міністерством охорони здоров`я України формами.

А, отже, така довідка не може бути підставою для звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Доказів протилежного стороною позивача не надано.

Отже, неможливо стверджувати про те, що військовою частиною НОМЕР_1 протиправно було непогоджено рапорт ОСОБА_1 на звільнення від 07.06.2023.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють. В контексті зазначеного, суд звертає увагу на наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 09.12.1994 № 18390/91), вказав, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція) не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

В рішенні «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005) Суд також звернув увагу на те, що ст. 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, ч. 1 зазначеної статті говорить, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Тобто, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, який покладається на відповідача, жодним чином не звільняє особу від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи все вищенаведене, у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо непогодження рапорту ОСОБА_1 на звільнення від 07.06.2023 слід відмовити за безпідставністю.

Відтак, слід відмовити і у вимозі про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 задовольнити (погодити) рапорт на звільнення з військової служби позивача від 07.06.2023 року, зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за №1576/ від 08.06.2023 з подальшим клопотанням з відповідного питання, а саме перед командиром військової частини НОМЕР_2 щодо подальшого здійснення звільнення з військової служби позивача на підставі поданих з рапортом документів, як похідній.

Оскільки суд за наслідком розгляду справи виснував про необхідність відмови у задоволенні позову, питання подання звіту про виконання судового рішення не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2, 19-20, 22, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати в цій справі стягувати не належить.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11.2023.

СуддяПотабенко Варвара Анатоліївна