Справа № 120/11614/23
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 р. Справа № 120/11614/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Сала Павла Ігоровича, розглянувши в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницької митниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2023 поштою до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Вінницької митниці про:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяв позивачки від 07.04.2023 та від 21.06.2023 про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування (Toyota Corolla, р.н. НОМЕР_1 );

- зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким продовжити строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування (Toyota Corolla, р.н. НОМЕР_1 ) на строк, передбачений Митним кодексом України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 07.04.2023 позивачка звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила продовжити можливість перебування особистого транспортного засобу на території України до закінчення воєнних дій у зв`язку з необхідністю очікування оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, виготовлення якої було затримано у зв`язку із веденням на території України режиму воєнного стану. Однак відповіді на поштову бо електронну адресу так і не отримала.

Позивачка вказує про те, що лише 19.06.2023, після особистого звернення до відповідача, їй стало відомо про письмову відповідь Вінницької митниці від 07.04.2023, в якій зазначено, що факт введення на території України воєнного стану не є безумовною підставою вважати, що для особи настали форс-мажорні обставини та що позивачці необхідно подати документи, які підтверджуюють неможливість вчасного вивезення транспортного засобу особистого користування. На виконання цих вимог позивачка 21.06.2023 повторно подала відповідачу заяву із зазначенням обставин неможливості вчасного вивезення автомобіля та просила продовжити строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу. Однак листом від 10.07.2023 за № 7.12-1/17/10/5031 "Про надання інформації" позивачці відмовлено у продовженні такого строку.

На думку позивачки, відповідачем не прийнято жодного рішення за результатами розгляду її заяв, оскільки відповідні рішення приймаються та оформляються у відповідності до вимог Порядку № 657 шляхом накладення резолюції на заяві щодо продовження строку тимчасового ввезення. Водночас зі змісту листів Вінницької митниці не вбачається відмова у продовженні строку ввезення на територію України особистого транспортного засобу.

Позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо прийняття рішення за результатами розгляду її заяв про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування протиправною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулася до суду.

Ухвалою суду від 07.08.2023 відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

22.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач зазначає, що 12.04.2023 до Вінницької митниці надійшла заява позивачки щодо продовження перебування транспортного засобу особистого користування на території України до закінчення воєнних дій, за результатами розгляду якої листом від 14.04.2023 № 7.12/17/10/3037 позивачці надано обґрунтовано відповідь та звернуто увагу на необхідність подання підтверджуючих документів, що засвідчують форс-мажорні обставини.

21.06.2023 до Вінницької митниці знову надійшла заява позивачки щодо продовження перебування транспортного засобу особистого користування на території України до закінчення воєнних дій, за результатами розгляду якої позивачці повторно роз`яснено вимоги Митного кодексу України та звернуто увагу на те, що до заяви позивачкою не надано документів, що б підтверджували настання обставин непереборної сили, а саме Сертифікату про форс-мажорні обставини, що видається Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами.

Відтак, на думку відповідача, відмова у продовженні строку тимчасового ввезення транспортного засобу є обґрунтованою, оскільки позивачкою до відповідних звернень не було надано вищезазначених документів. Крім того, з моменту отримання позивачкою посвідки на постійне проживання в Україні 09.06.2023, в розуміння Митного кодексу України позивачка є резидентом, а тому не неї розповсюджується норма частини 4 статті 380 цього Кодексу.

28.08.2023 до суду надійшло клопотання, у якому позивачка не погоджується із способом надіслання їй на електронну адресу відзиву на позовну заяву та із зазначенням відповідачем про те, що позивачка може ознайомитися з додатками до відзиву, скориставшись системою "Елетронний суд". Такі дії відповідача вважає порушенням її процесуальних прав, як учасника справи, а тому просить суд при вирішенні справи не брати до уваги відзив на позовну заяву, як такий, що поданий без дотримання вимог закону.

Відтак, вирішуючи за ініціативою позивачки питання щодо можливості прийняття до розгляду відзиву відповідача, суд зазначає таке.

В силу приписів ч. 3 ст. 162 КАС України копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 162 КАС України до відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Як видно з матеріалів справи, на підтвердження факту надсилання відзиву позивачці відповідач надав довідку про направлення кореспонденції та скрін-шот з електронної пошти, з яких слідує, що відзив надіслано на електронну пошту позивачки, зазначену у позовній заяві, а з додатками до відзиву позивачці запропоновано ознайомитися через систему "Електронний суд".

Втім, суд зауважує, що нормами процесуального закону не визначено обов`язку фізичної особи реєструватися в підсистемі "Електронний суд". При цьому наведені вище процесуальні норми покладають на відповідача, який подає відзив, чіткий обов`язок з надіслання іншим учасникам справи відзиву та доданих до нього документів.

Отже, відповідачем не виконано вимоги ч. 3, 4 ст. 162 КАС України, а тому суд доходить висновку про наявність підстав для застосування наслідків, передбачених ч. 6 ст. 162 КАС України, у вигляді не взяття судом до уваги відзиву відповідача на позовну заяву при вирішенні справи по суті.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши наведені позивачкою доводи, суд встановив такі обставини справи.

07.04.2023 позивачка звернулась до відповідача з письмовою заявою, в якій просила продовжити можливість перебування особистого транспортного засобу на території України до закінчення воєнних дій у зв`язку з необхідністю очікування оформлення посвідки на постійне проживання в Україні, виготовлення якої було затримано у зв`язку із веденням на території України режиму воєнного стану.

Листом відповідач повідомив позивачку про те, що позивачка не надала підтверджуючих документів, що засвідчують форс-мажорні обставини, а тому необхідно вжити заходів, передбачених ч. 6 ст. 380 МК України, а саме: вивезти за межі митної території України транспортний засіб особистого користування або помістити у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи оформлення для вільного обігу на митній території України зі сплатою митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

21.06.2023 позивачка подала відповідачу заяву із зазначенням обставин неможливості вчасного вивезення автомобіля та проханням продовжити строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу. До заяви на підтвердження своїх доводів додала ряд документів.

Листом від 10.07.2023 за № 7.12-1/17/10/5031 "Про надання інформації" відповідач повідомив позивачку, що Вінницькою митницею на попередню заяву від 07.04.2023 був направлений лист від 14.04.2023 № 7.12/17/10/3037, в якому надані усі відповіді. Крім того зазначив, що у повторній заяві позивачкою не надано документів, що підтверджують настання обставин непереборної сили, а саме Сертифікату про форс-мажорні обставини, що видається Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами.

Позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо прийняття рішення за результатами розгляду її заяв про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування протиправною, а тому звернулася з цим позовом за судовим захистом своїх порушених прав та інтересів.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 103 Митного кодексу України (далі МК України), тимчасове ввезення митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Згідно з ч. 1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до ч. 7 ст. 380 МК України у разі втрати чи повного зіпсування тимчасово ввезених транспортних засобів особистого користування внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили перебіг строку тимчасового ввезення зупиняється за умови надання митним органам власниками таких транспортних засобів достатніх доказів їх втрати чи зіпсування. Дозволяється поміщення таких транспортних засобів у митний режим знищення або руйнування.

Частиною п`ятою статті 481 МК України встановлено адміністративну відповідальність за перевищення строку тимчасового ввезення транспортних засобів особистого користування та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України більше ніж на двадцять діб, але не більше ніж на тридцять діб.

Водночас частиною першою статті 460 МК України передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Наказом Міністерства фінансів України 31.05.2012 № 657, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.10.2012 № 1669/21981, відповідно до вимог статті 246 Митного кодексу України, Конвенції про тимчасове ввезення, учиненої у м. Стамбулі 26 червня 1990 року затверджено Порядок виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму (далі Порядок № 657).

Згідно з пунктами 1-2 розділу І Порядку № 657 цей Порядок визначає особливості виконання митних формальностей при поміщенні товарів у митні режими, передбачені Митним кодексом України, та під час перебування товарів у відповідному митному режимі. Терміни та скорочення вживаються у цьому Порядку в такому значенні:

ЄАІС єдина автоматизована інформаційна система митних органів України;

Кодекс Митний кодекс України;

Конвенція про тимчасове ввезення Конвенція про тимчасове ввезення, учинена у м. Стамбулі 26 червня 1990 року;

митниця оформлення митний орган, посадовими особами якого здійснено випуск товару у відповідний митний режим. Інші терміни, що застосовуються у цьому Порядку, вживаються в значеннях, визначених Кодексом.

Закон України "Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення" № 1661-IV від 24.03.2004 набрав чинності 27.04.2004.

Згідно з вимогами пункту а частини 1 статті 1 Конвенції про тимчасове ввезення, учиненої у м. Стамбулі 26 червня 1990 року, для цілей цієї Конвенції термін "тимчасове ввезення" означає: митний режим, який дозволяє приймати на митну територію певні товари (у тому числі транспортні засоби), умовно звільнені від ввізного мита і податків, без застосування заборон чи обмежень економічного характеру на ввезення; такі товари (у тому числі транспортні засоби) мають ввозитися з визначеною метою і призначатися для подальшого вивезення у встановлений термін, та не піддаватися змінам, за винятком нормального зниження їхньої вартості (амортизації) внаслідок їхнього використання.

Отже термін "товари", відносно яких застосовується митний режим тимчасового ввезення, включає в себе і транспортні засоби, щодо яких було застосовано такий режим.

Тобто до спірних правовідносин можуть застосовуватись норм Порядку № 657 щодо визначення процедури продовження строку тимчасового ввезення транспортного засобу.

Підпунктом 1 пункту 3 розділу II Порядку № 657 визначено, що строк тимчасового ввезення товарів установлюється митним органом у кожному конкретному випадку під час їх митного оформлення з урахуванням пропозиції Декларанта, зазначеної в установленому порядку в МД, але не повинен перевищувати трьох років з дати поміщення товарів у митний режим тимчасового ввезення.

Кінцева дата строку тимчасового ввезення товарів зазначається в установленому порядку посадовою особою митного органу, яка здійснює випуск товарів, що тимчасово ввозяться на митну територію України, у документі, за яким здійснюється митне оформлення товарів.

Згідно з підпунктом 2 пункту 3 розділу II Порядку № 657 строк тимчасового ввезення товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення, може бути продовжений митницею оформлення з урахуванням мети ввезення товарів та інших обставин і з дотриманням вимог, установлених Кодексом.

Для продовження строку тимчасового ввезення особа, відповідальна за дотримання митного режиму, подає до митниці оформлення відповідну заяву. Разом із заявою за наявності подаються: документи, які підтверджують наявність обставин, що обумовлюють необхідність такого продовження; нова книжка А.Т.А.

З огляду на підпункт 3 пункту 3 розділу II Порядку № 657 рішення про продовження строку тимчасового ввезення товарів або про відмову в продовженні строку тимчасового ввезення цих товарів приймається керівником митного органу або вповноваженою ним посадовою особою та оформлюється шляхом накладення відповідної резолюції на заяві щодо продовження строку тимчасового ввезення.

Про прийняте рішення митний орган зобов`язаний невідкладно письмово або в електронній формі повідомити особу, яка звернулася із заявою.

У разі прийняття рішення про відмову у продовженні строку тимчасового ввезення митний орган зобов`язаний невідкладно повідомити про причини та підстави такої відмови.

Судом встановлено, що 07.04.2023 позивачка звернулася до митного органу з заявою, в якій зазначила, що 16.04.2022 вона перетнула кордон України на особистому транспортному засобі та, прибувши в місто Київ, подала документи на отримання тимчасової посвідки на постійне проживання. Водночас документи досі не готові у зв`язку з військовим станом, а тому позивачка не може перетнути кордон на особистому транспорті, у звязку з чим просить продовжити перебування особистого транспортного засобу на території України до закінчення воєнних дій.

При цьому суд враховує, що з відповідною заявою позивачка звернулася до закінчення терміну тимчасового ввезення автомобіля.

Своїм листом відповідач повідомив позивачку про те, що нею не надано підтверджуючих документів, що засвідчують форс-мажорні обставини, а тому позивачці необхідно вжити заходів, передбачених ч. 6 ст. 380 МК України, а саме: вивезти за межі митної території України транспортний засіб особистого користування або помістити у митні режими відмови на користь держави, знищення або руйнування чи оформлення для вільного обігу на митній території України зі сплатою митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Разом з тим, як стверджує позивачка та не спростовує відповідач, вказаний лист на поштову чи електронну адресу позивачки не надходив, а з його змістом позивачка ознайомилася лише 19.06.2023. Натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження належного надіслання та/або вручення позивачці зазначеного листа.

З наведеного висновується, що позивачка не була своєчасно повідомлена про прийняте митним органом рішення, яким їй фактично відмовлено у продовженні строк тимчасового ввезення.

Крім того, суд погоджується з доводами позивачки про те, що такий лист не може вважатися рішення в розумінні Порядку № 637, який передбачає обов`язкове накладення відповідної резолюції на заяві щодо продовження строку тимчасового ввезення.

Також судом встановлено, що 21.06.2023, після ознайомлення із вищезазначеним листом, позивчка повторно подала відповідачу заяву, у якій навела обставини неможливості вчасного вивезення автомобіля, а тому просила продовжити строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу. До заяви, з метою підтвердження вказаних у ній обставин, позивачка надала низку документів.

Водночас листом від 10.07.2023 за № 7.12-1/17/10/5031 "Про надання інформації" відповідач повідомив позивачку, що нею не надано документів, що підтверджують настання обставин непереборної сили, а саме Сертифікату про форс-мажорні обставини, що видається Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами.

Суд зауважує, що відповідно до норм ч. 1 ст. 380 МК України строк тимчасового ввезення громадянами-нерезидентами транспортних засобів особистого кристування може бути продовжено митними органами з урахуванням, зокрема, особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин.

У заяві від 21.06.2023 позивачка повідомила митний орган про те, що її транспортний засіб з 03.04.2023 по 15.06.2023 перебував у ремонті. Крім того, позивачка зазначила, що у листопаді 2022 року їй проведено оперативне медичне втручання, після якого рекомендовано щомісячно проходити огляд лікаря та постопераційні процедури й кожні три місяці здійснювати КТ-діагностику. Відтак, як зазначила позивачка у заяві, без наявної на той час посвідки на постійне проживання вона була позбавлена можливості повернутися в Україну більш як протягом трьох місяців з дати виїзду та, відповідно, пройти необхідне медичне обстеження.

Разом з тим, як видно зі змісту листа від 10.07.2023 за № 7.12-1/17/10/5031, оцінку наданих позивачкою пояснень та документів для підтвердження обставин, що слугували причиною несвоєчасного вивезення транспортного засобу особистого користування, відповідачем не надано, що свідчить про формальність та необґрунтованість дій суб`єкта владних повноважень.

З огляду на викладене суд вважає підставними позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльність Вінницької митниці щодо прийняття законного рішення за результатами розгляду зав позивачки ОСОБА_1 від 07.04.2023 та 21.06.2023 про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування.

Оцінюючи позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким продовжити строк тимчасового ввезення, то суд виходить із наступного.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

За загальним правилом, застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування, є правильним, коли уповноважений орган розглянув заяву та прийняв рішення, яким протиправно відмовив у її задоволенні.

З іншого боку, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти відповідне рішення.

Виходячи з принципу "належного врядування", суб`єкт владних повноважень повинен сам виправляти свої помилки і відновлювати права осіб, що звернулися до нього, і щодо яких мали місце порушення. Тим більше після того, як неправомірність рішення (дії, бездіяльності) встановлена судом.

За обставинами цієї справи, під час розгляду заяви позивачки про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування відповідачем не досліджено усіх обставин, необхідних для для прийняття правомірного рішення, а здійснено лише посилання на те, що позивачкою не надано підтверджуючих документів, що засвідчують форс-мажорні обставини.

Тобто відповідачем не здійснено належного аналізу усіх обставин, з`ясування яких є необхідним і важливим при розгляді заяви позивачки, в тому числі з урахуванням наведених нею причин, які свідчать про необхідність продовження відповідного строку.

Водночас суд не уповноважений самостійно здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх визначених законом підстав у разі, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки це не входить до предмету судової перевірки.

До того ж сама позивачка визнає той факт, що відповідач не прийняв рішення за результатами розгляду її заяви, оскільки оскаржує бездіяльність митного органу щодо неприйняття рішення, а рішення про відмову.

За наведених обставин суд доходить висновку, що ухвалення судом рішення про зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким продовжити строк тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу, є передчасним та призведе до втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у зв`язку з реалізацією ним своїх управлінських функцій.

За змістом положень ч. 4 ст. 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивачки, суд вважає зобов`язання відповідача повторно розглянути заяви позивачки від 07.04.2023 та від 21.06.2023 про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд приходить до переконання, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України у разі задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позову, на користь позивачки належить стягнути половину понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, тобто 536,80 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Вінницької митниці щодо прийняття рішення за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 від 07.04.2023 та від 21.06.2023 про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування "Toyota Corolla", н.к НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 .

Зобов`язати Вінницьку митницю, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні за наслідками розгляду цієї справи, повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 07.04.2023 та від 21.06.2023 про продовження строку тимчасового ввезення на митну територію України транспортного засобу особистого користування "Toyota Corolla", н.к НОМЕР_2 , р.н. НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Інформація про учасників справи:

1) позивачка: ОСОБА_1 (посвідка на постійне проживання № НОМЕР_3 від 09.06.2023, місце проживання: АДРЕСА_1 );

2) відповідач: Вінницька митниця (, місцезнаходження: вул. Лебединського, 17, 7, м. Вінниця, 21028).

Повне рішення суду складено 20.11.2023.

Суддя Сало Павло Ігорович