Справа № 140/16759/23
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року ЛуцькСправа № 140/16759/23

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в реєстрації платником єдиного податку II групи з 01.07.2022;

зобов`язання здійснити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку II групи з 01.07.2022 і внести до Реєстру платників єдиного податку відомості про фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 як платника єдиного податку II групи, які передбачені пунктом 299.7 статті 299 Податкового кодексу України (далі ПК України);

визнання протиправною бездіяльності, яка полягає у невизнанні податкового боргу безнадійним та зобов`язання визнати податковий борг зі сплати митних платежів, нарахований на підставі акту перевірки №6547/03-20-13-02/ НОМЕР_1 від 29.03.2019, податкового повідомлення-рішення № від 03.06.2019 в сумі 542,81 грн та податкового повідомлення-рішення № від 03.06.2019 в сумі 205,82 грн, безнадійним у зв`язку із спливом строку давності звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, 23.06.2022 ОСОБА_1 через сервіс «ДІЯ» подав заяву щодо реєстрації фізичної особи-підприємця, в якій обрав спрощену систему оподаткування (ІІ група) з 01.07.2022. На вказану заяву жодного рішення позивач не отримував, проте на адвокатський запит відповідач надав лист від 18.04.2023 №6269/6/03-20-24-06-06, у якому зазначив, що відмова у реєстрації платником єдиного податку обумовлена наявністю за позивачем податкового боргу згідно з податковими повідомленнями-рішеннями № від 03.06.2019 на суму 542,81 грн та № від 03.06.2019 на суму 205,82 грн.

ОСОБА_1 вважає рішення відповідача про відмову в реєстрації платником єдиного податку протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки від дати складення вказаних податкових повідомлень-рішень до дати подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку минуло 1117 днів і цей строк становить понад 1095 днів. За правилами податкового законодавства у разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню. На думку позивача, відмова в реєстрації платником єдиного податку є незаконною, оскільки податковий борг мав бути самостійно списаний ГУ ДПС у Волинській області ще 03.06.2022, тобто за 20 днів до дати подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку.

Також вказує на те, що ні акт перевірки від 29.03.2019 №6547/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , ні податкові повідомлення-рішення № від 03.06.2019, №011071302 від 03.06.2019 йому контролюючим органом не надсилались. Постанова Волинської митниці ДФС від 22.08.2018 у справі про порушення митних правил №3736/20500/18 скасована рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2021 у справі №161/13315/21, а тому існування податкового боргу по сплаті митних платежів за одним і тим же фактом ввезення на митну територію України транспортного засобу в жовтні 2017 року суперечить принципам податкового законодавства, верховенства права та правової визначеності.

З врахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду 24.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.50).

Представник відповідача у відзиві на адміністративний позов (а.с.52-53) вимог позивача не визнав та зазначив, що станом на дату подання відзиву за даними інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС «Податковий блок» в інтегрованій картці ОСОБА_1 наявний податковий борг по митних платежах, а саме: ПДВ із ввезених товарів в сумі 452,81 грн (податкове повідомлення-рішення № від 03.06.2019), мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності, 205,82 грн (податкове повідомлення-рішення № від 03.06.2019).

З огляду на наявність податкового боргу ОСОБА_1 не був включений до реєстру платників єдиного податку з 01.07.2022 відповідно до п.п.291.5.8 п.291.5 ст.291, п.299.6 ст.296 ПК України.

З наведених підстав просив в позові відмовити.

За змістом статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві представником ГУ ДПС у Волинській області клопотання про розгляд справи за участі сторін не підлягало судом вирішенню по суті.

У відповіді на відзив позивач підтримав позовні вимоги та додатково вказав, що заборгованість зі сплати митних платежів виникла не за самостійно нарахованим зобов`язанням, а за постановою Волинської митниці ДФС від 22.08.2018 у справі про порушення митних правил №3736/20500/18, яка рішенням суду скасована. Скасування вказаної постанови має наслідком відсутність обов`язку по сплаті додаткової суми митних платежів. Вважає, що сума грошового зобов`язання не є узгодженою, а податковий борг відсутній (а.с.61).

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Суд встановив, що 23.06.2022 ОСОБА_1 через портал «Дія» подав заяву про реєстрацію його як фізичної особи-підприємця, зазначивши у розділі «Відомості про обрання системи оподаткування» - спрощену систему оподаткування, обліку та звітності з 01.07.2022, друга група (а.с.11-12).

Як слідує з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 23.06.2022 внесено запис про реєстрацію позивача як ФОП (а.с.69).

12.04.2023 позивач через свого представника адвоката Лавренюка Б.О. звернувся до ГУ ДПС у Волинській області із запитом №1, у якому просив повідомити причини не включення його до Реєстру платників єдиного податку.

У відповідь на даний запит відповідач листом від 18.04.2023 №6269/6/03-20-24-06-06 повідомив, що станом на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку згідно баз даних у ОСОБА_1 був наявний податковий борг по митних платежах, а тому його не було включено до Реєстру платників єдиного податку з 01.07.2022.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України (далі ПК України, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Як передбачає підпункт 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку: друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Пункт 291.5 статті 291 ПК України визначає коло осіб, які не можуть бути платниками єдиного податку першої - третьої груп. Це, зокрема, платники податків, які на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку мають податковий борг, крім безнадійного податкового боргу, що виник внаслідок дії обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (підпункт 291.5.8).

Порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп врегульовано підпунктами 298.1.1 - 298.1.4 статті 298 ПК України.

Так, згідно названих норм ПК України, зокрема, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу за місцем податкової адреси заяву.

Заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів, зокрема, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги».

Суд встановив, що 23.06.2022 ОСОБА_1 через портал «Дія» подав заяву встановленої форми про реєстрацію його фізичною-особою підприємцем, при цьому обрав спрощену систему оподаткування, а саме платника єдиного податку другої групи.

Згідно з пунктом 299.1 статті 291 ПК України реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку.

У разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку (п.299.3 ст.299 ПК України).

Як передбачено пунктами 299.5, 299.6 статті 299 ПК України, у разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.

Підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно: 1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу; 2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації; 3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених підпунктом 298.1.4 пункту 298.1 статті 298 цього Кодексу.

Матеріалами справи підтверджується та обставина, що підставою для відмови у реєстрації позивача платником єдиного податку слугувала наявність у нього податкового боргу.

Так, за податковим повідомленням-рішенням ГУ ДФС у Волинській області від 03.06.2019 № позивачу нараховано суму грошового зобов`язання за платежем: мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності 167,71 грн (в тому числі; за податковим зобов`язанням 134,17 грн, за штрафними санкціями 33,54 грн), за податковим повідомленням-рішенням від 03.06.2019 № збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: ПДВ з ввезених товарів 368,97 грн (в тому числі: за податковими зобов`язаннями 295,17 грн, за штрафними санкціями 73,80 грн) (а.с.66-67).

Вказані рішення були надіслані позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, проте не отримані останнім з незалежних від контролюючого органу причин, оскільки рекомендований лист повернутий відповідачу з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.65).

Отже, доводи позивача про не надіслання йому податкових повідомлень-рішень не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Аналіз наведеної норми податкового законодавства свідчить про те, що в разі не сплати платником податків суми грошового зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні, така сума набуває статусу узгодженої.

Як слідує з інтегрованої картки платника податку ОСОБА_1 (а.с.54-57), 05.08.2019 контролюючим органом було внесено інформацію про суми узгоджених грошових зобов`язань за вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями та із сумами нарахованої пені за несвоєчасну сплату податків, а саме: по ПДВ сума пені 83,84 грн, по миту 38,11 грн.

Отже, станом на день подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку за позивачем обліковувався податковий борг по ПДВ в загальній сумі 452,81 грн, по миту 205,82 грн, що в силу вимог підпункту 1 пункту 299.6 статті 299, підпункту 291.5.8 пункту 291.5 статті 291 ПК України є підставою для прийняття рішення про відмову в реєстрації таким платником.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що відмовляючи ОСОБА_1 в реєстрації платником єдиного податку, відповідач діяв правомірно.

Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що на момент подання заяви про реєстрацію платником єдиного податку податковий борг був безнадійним і підлягав списанню, оскільки суми, визначені у податкових повідомленнях-рішеннях від 03.06.2019 №, №, набули статусу узгоджених 05.08.2019. Отже, на день подання позивачем заяви (23.06.2022) строк давності 1095 календарних днів не сплив.

Крім того, суд зауважує, що в силу приписів пункту 101.1, підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Під терміном «безнадійний» розуміється: податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.

Водночас пункт 102.4 статті 102 ПК України передбачає, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Отже, строк давності для стягнення сум податкового боргу становить 1095 календарних днів з дня його виникнення, в даному випадку з 05.08.2019.

Разом з тим, згідно з вимогами пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-IX, який набув чинності 17.03.2022.

Також вказаним Законом №2120-IX статтю 102 ПК України доповнено пунктом 102.9, відповідно до якого (з наступними змінами) на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-IX, який набув чинності 01.08.2023, пункт 102.9 статті 102 ПК України виключено.

Аналізуючи вищенаведені норми податкового законодавства, слід дійти висновку, що в період з 18.03.2020 по 01.08.2023 строки давності 1095 календарних днів, в тому числі на стягнення податкового боргу, були зупинені.

Оскільки останній день для стягнення податкового боргу позивача припав на період дії зупинення строку давності, тому з часу відновлення перебігу строку давності продовжується строк для стягнення податкового боргу (з врахуванням часу, що минув до такого зупинення).

Отже, податкова заборгованість, яка обліковується за ОСОБА_1 на момент розгляду справи, не підлягає списанню як безнадійна, оскільки строк для її стягнення не сплив.

Також суд відхиляє посилання позивача на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2021 у справі №161/13315/21, яким скасовано постанову Волинської митниці ДФС від 22.08.2018 у справі про порушення митних правил №3736/20500/18, оскільки нарахування мита та ПДВ згідно з податковими повідомленнями рішеннями від 03.06.2019 №, № відбулось на підставі акта перевірки від 29.03.2019 №6547/03-20-13-02/ НОМЕР_1 , а не постанови митниці.

З врахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, з огляду на що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій