Справа № 520/25641/23
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 р. № 520/25641/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ольги Горшкової, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України безпідставно набуту одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням в розмірі 19171,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом в Держприкордонслужбі. Відповідачеві була нарахована одноразова грошова допомога при звільненні у сумі 19463,50 грн. Однак на думку позивача, вказана сума була виплачена помилково, зазначив, що ОСОБА_1 звільнена згідно вимог підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а саме з підстави коли один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, яка застосовується виключно під час дії воєнного стану, який тривав як на момент звільнення відповідача так і на сьогодні. Тобто, жодна з перелічених підстав визначених абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в тому числі і небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років під час настання особливого періоду не підпадає під визначення підстав за яких звільнений позивач для здійснення виплат. Також зазначив, що підстави для звільнення з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації), визначені пунктом « 2» частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», а позивач звільнений на підставі вимог підпункту «г» пункту « 3» частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», яка застосовується під час дії воєнного стану, яка згідно викладеного вище не передбачена в законі як підстава для здійснення відповідної виплати. Таким чином, враховуючи помилковість виплати спірної грошової допомоги, позивач вважає необхідним стягнути її у судовому порядку відповідно до положень ст. 1215 ЦК України.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що оскільки вона, як військовослужбовець, що звільнена з військової служби через сімейні обставини (один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) у зв`язку з настанням особливого періоду, не маючи бажання продовжувати військову службу, будучи військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, маючи вислугу років, що перевищує 10 років, має право на одноразову грошову допомогу, передбачену абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XII. А відтак, вказана грошова допомога не підлягає стягненню з останньої.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом начальника Східного регіонального управління Держприкордонслужби від 18.05.2022 № 141-ОС припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років), пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ у запас майора ОСОБА_1 , та встановлено виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні.

Відповідно до витягу з розрахунково-платіжної відомості №29 від 13.06.2022 ОСОБА_1 нарахована одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 19463,50 грн.

На виконання наказу начальника Східного регіонального управління Держприкордонслужби від 18.05.2022 № 141-ОС при виплаті одноразової грошової допомоги - в порядку абзац 4 пункту 14 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ, відраховано 7785,40 грн за 15 календарних днів перевикористаної щорічної відпустки.

Позивач у позовній заяві стверджує, що в період з 19.02.2023 по 16.03.2023 комісією Східного регіонального управління проводилось службове розслідування за фактом помилкової виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 . За результатами службового розслідування комісія встановила що посадові особи, візуючи наказ начальника Східного регіонального управління від 18.05.2022 №141-ОС в частині виплати майору ОСОБА_1 , добросовісно помилились вважаючи, що військовослужбовець, під час дії воєнного стану, мала право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, та визначено підготувати та подати до суду позовні заяви про стягнення безпідставно набутих коштів з ОСОБА_1 .

Підставач вважає, що у разі звільнення у зв`язку з сімейними обставинами в період з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, (підпункт «г») пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ), військовослужбовець не набуває права на застосування до нього вимог статті 15 Закону № 2011-ХІІ та отримання одноразової грошової допомоги.

Таким чином, Східне регіональне управління Державної прикордонної служби України вважає, що помилково виплачена гровошова допомога підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень статті 1215 ЦК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Щодо строку звернення позивача до суду, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Так позивач, у заяві про поновлення строку звернення до суду вказує, що в період з 19.02.2023 по 16.03.2023 комісією Східного регіонального управління проводилось службове розслідування за фактом безпідставної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Таким чином, підстави для звернення до суду з даним адміністративним позовом у позивача виникли 16.03.2023.

Судом встановлено, що 27.03.2023 Східним регіональним управлінням для захисту своїх прав та повернення помилково виплачених коштів, подано позовну заяву в порядку цивільного судочинства до Ленінського районного суду міста Харкова. Ухвалою від 20.04.2023 відкрито провадження у справі № 642/1828/23 про стягнення безпідставно набутих коштів.

12.09.2023 після апеляційного перегляду в Харківському апеляційному суді та прийняттям апеляційним судом постанови, набрала законної сили ухвала Ленінського районного суду м. Харків від 15.06.2023 у справі №642/1828/23, якою провадження у цивільній справі за позовом Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів закрито з мотивів, що справа підялгає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Отже, позивачем не пропущено строк передбачений КАС України на звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (у редакції станом на 06.11.2015), особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення зі служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, при звільненні зі служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абз. 2 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивача звільнено з військової служби з 18.05.2022 за пп. «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини: один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років) пункту 3 частини 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виплачено грошову допомогу

Щодо посилань позивача на те, що підстава звільнення з військової служби, за якою особа має право на одноразову грошову допомогу при звільненні (зазначену в частині 2 статті 15 Закону №2011-ХІІ), а саме військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років - відноситься саме до звільнення з військової служби в особливий період, а не під час введення воєнного стану, суд зазначає таке.

Як вже зазначалося раніше, відповідач звільнена з військової служби на підставі пп. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Так, до вказаного пункту статті Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" були внесені зміни Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" від 01.04.2022 №2169-IX, який набрав чинності з 13.04.2022.

Відповідно до Пояснювальної записки до проєкту Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян" метою внесення даних змін до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є забезпечення принципу охорони дитинства і материнства шляхом встановлення додаткових підстав для звільнення з військової служби та відстрочки від мобілізації під час воєнного стану та особливого періоду. Саме з цією метою були внесені зміни до Закону, зокрема щодо підстав для звільнення з військової служби під час воєнного стану.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено: особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-Х1І особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №303/2014, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17.03.2014 №1126-VII оголошено рішення про проведення часткової мобілізації. Вказаний Закон набрав чинності з дня його опублікування 18.03.2014.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про оборону України" починаючи з 18.03.2014 в Україні було запроваджено "особливий період", який з того часу не припинявся.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 звільнено на час дії в країні воєнного стану, що є частиною особливого періоду, отже дає їй право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні.

Та обставина, що частиною 5 ст. 26 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначені окремі підстави, на яких контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби, а саме: пунктом 1 - у мирний час; пунктом 2 - під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації); пунктом 3 - з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації, жодним чином не звужує право на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки в частині другій статті 15 Закону № 2011-ХІІ термін "особливий період" вживається в тому значенні, який він визначений в статті 1 Закону України "Про оборону України" та включає період дії воєнного стану.

Отже, право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та її розмір, що визначені ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та ст. 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" не залежать від того, протягом усього особливого періоду чи безпосередньо у період дії воєнного стану відбулось звільнення відповідача з військової служби.

Продовжуючи розгляд справи, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Тобто зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Велика Палата Верховного Суду постанові від 16.01.2019 по справі № 753/15556/15-ц висловила правову позицію, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_1 цілком правомірно було здійснено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України для повернення відповідачем виплачених коштів, оскільки одночасно наявні такі умови: здійснення виплати позивачем добровільно, відсутність рахункової помилки, добросовісність набувача коштів.

Щодо доводів позивача про встановлення в ході службового розслідування, що останній "добросовісно помилився", що відповідач має право на спірну виплату, то суд звертає увагу, що в даному випадку цей факт не свідчить про недобросовісність відповідача при отриманні грошового забезпечення. Доказів того, що останнью з метою отримання грошового забезпечення подавалися фіктивні довідки чи листки непрацездатності тощо, або здійснювався вплив на працівників фінансового підрозділу, суду не надано та про такі обставини не повідомлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Східного регіонального управління Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про стягнення суми - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ольга ГОРШКОВА