Справа № 200/5984/23
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року Справа№200/5984/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабаш Г.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (, 85301, Донецька область, м. Покровськ, вул. Поштова, 16) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якій просив:

- визнати рішення начальника Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки протиправним викладене у листі № 04/1183нт від 31 липня 2023 року про відмову у припиненні (розірванні) контракту та звільненні штаб-сержанта ОСОБА_1 з військової служби;

- зобов`язати начальника Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки прийняти рішення, яким достроково припинити (розірвати) контракт про проходження громадянами України військової служби в Маріупольському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки та звільнити з військової служби штаб-сержанта ОСОБА_1 через сімейні обставини або інші поважні причини.

В обґрунтування вимог позову позивач зазначає, що проходить військову службу у Збройних Силах України з 03.04.2015 по теперішній час. У зв`язку із тим, що він ще з 2021 року проживав окремо від сім`ї разом з сином, ОСОБА_2 , у липні 2023 року скористався своїм правом звільнення з військової служби для більшого приділення уваги вихованню сина та подав рапорт про звільнення з військової служби. Позивач направив до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 3 ч. 5 статті 26 Закону 2232-XII за сімейними обставинами у зв`язку з самостійним вихованням дитину (дітей) віком до 18 років був розглянутий. Начальником позитивного рішення щодо звільнення позивача з військової служби прийнято не було, що зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2023 відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування відповідач вказав, що згідно ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» однією із підстав для звільнення з військової служби є самостійне виховання дитини (дітей) віком до 18 років. Підтвердженням цієї обставини для звільнення є доведення, що батько/мати не здійснює виховання дитини (дітей) за певними обставинами. Такими обставинами є: позбавлення батьківських прав мати/батька за рішенням суду; відібрання дитини у матері/батька без позбавлення батьківських прав за рішенням суду; смерть одного із батьків; визнання безвісно зниклим одного із батьків за рішенням суду; рішення суду про встановлення факту самостійного виховання.

Відповідач зазначає, що, на його думку, рішення суду щодо позбавлення особи батьківських прав є підтвердженням факту самостійного виховання дитини одним із батьків. Іншим документом, що підтверджує факт самостійного виховання дитини, є рішення суду про встановлення юридичного факту, а саме здійснення самостійного виховання дитини.

Отже Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки діяв в межах законодавства України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Дію воєнного стану продовжено Указами Президента України від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023.

02.03.2022 Рада суддів України опублікувала Рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану року. Судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Відповідно до наказу голови Донецького окружного адміністративного суду від 26.02.2022 №14/І-г «Про запровадження особливого режиму роботи Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи» запроваджено особливий режим роботи для суддів Донецького окружного адміністративного суду у вигляді дистанційної роботи з 26.02.2022 до закінчення воєнного стану, і до дня відновлення роботи суду у звичайному режимі.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , з 03.04.2015 по теперішний час проходить військову службу в Маріупольському районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки Донецької області, що підтверджено витягом з наказу військового комісара від 01.03.2021 № 11-РС, витягом з наказу військового комісара від 13.07.2021 № 44-РС, витягом з наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 03.06.2023 № 163-РС, довідкою Маріупольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 17.12.2022 № 09/1155. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 .

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 07.03.2023 у справі № 2/337/393/2023 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.02.2023 № 1422- визначено фактичне місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_2 .

Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.03.2023 № 1422- визначено фактичне місце проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_2 , тобто разом з позивачем.

Натомість ОСОБА_3 , колишня дружина позивача та мати ОСОБА_2 фактично проживає в АДРЕСА_3 , що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.09.2022 № 2330-.

Довідками ПП «Добропільська ремонтно експлуатаційна служба «Південний» (ЖЕУ) від 09.03.2023 № 93 та від 10.05.2023 № 136 підтверджено проживання ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_2 разом за адресою АДРЕСА_2 .

25.03.2023 позивач ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та порядку самостійного утримання дітей. Пунктом 1.2. даного договору визначено місце проживання сина ОСОБА_2 разом з батьком.

Згідно розпорядження начальника Добропільської міської військової адміністрації від 13.06.2023 № 321 встановлено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, ОСОБА_1 , з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини: не обмежувати матір, ОСОБА_3 , у прийнятті участі у вихованні сина, особистому спілкуванні, за попередньою домовленістю з батьком дитини.

Листом Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 31.07.2023 № 04/1183нт повідомлено начальника Маріупольського РТЦК та СП, що начальником позитивного рішення щодо звільнення штаб-сержанта ОСОБА_1 не прийнято. В листі зазначено, що однією з підстав для звільнення з військової служби є самостійне виховання дитини віком до 18 років. Підтвердженням цієї підстави для звільнення є доведення, що батько/мати не здійснює виховання дитини за певними обставинами. Добровільна відмова від батьківських прав чинним законодавством не передбачена та В/Ч не приймається як підстава для звільнення.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни.

Стаття 26 даного Закону визначає підстави звільнення з військової служби. Зокрема, частиною 5 визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:

3) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Саме за цією підставою позивач просив звільнити його з військової служби.

В контексті даного спору визначенню підлягає обставина чи є ОСОБА_1 особою, що самостійно виховує дитину.

Правовідносини батьків та дітей визначені, серед іншого, Сімейним кодексом України.

Стаття 121 даного кодексу визначає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя, що визначено в статті 122 Сімейного кодексу. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, син позивача ОСОБА_2 народжений у шлюбі позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Свідоцтво про народження ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутнє, проте на нього мається посилання в нотаріально засвідченому договорі між батьками щодо здійснення батьківських прав та порядку самостійного утримання дітей від 25.03.2023 п. 1.1. син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , факт батьківства підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим 26.10.2006 Іллічівськім відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 749.

Згідно до статті 141 Сімейного кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Стаття 150 кодексу визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема нею встановлено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

За приписами статті 152 кодексу право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Суд зазначає, що проживання дитини з одним із батьків та самостійне виховання дитини не є тотожними.

Дійсно, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 , зокрема самі батьки дійшли такої згоди у відповідному договорі.

Однак це не позбавляє мати цієї дитини ОСОБА_3 від обов`язку її виховання та утримання.

Термін «одинокий батько», як і термін «одинока матір» на законодавчому рівні не визначено, проте відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 одинокою матір`ю вважають жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує і утримує дитину сама.

Отже, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька. Одержання жінкою аліментів від батька дитини, ведення з ним спільного господарства позбавляє статусу одинокої матері.

Підставою для отримання статусу одинокої матері є відсутність запису про укладення шлюбу або наявність свідоцтва про розірвання шлюбу. Втім, свідоцтва недостатньо. Необхідно підтвердити факт того, що батько справді не бере участі у вихованні дитини. Для цього мати може звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав, з приводу чого буде постановлено рішення суду. Можна також звернутися до поліції у зв`язку з необхідністю розшуку батька у справі за позовом про стягнення аліментів. У цьому разі документом, який підтверджує факт неучасті батька у вихованні дитини, буде відповідна постанова слідчого. Також підставою може стати довідка зі школи, садочка про те, що батько не бере участі у вихованні дитини, або подібний акт, складений та підписаний сусідами. Слід додати, що зазначений перелік документів не є вичерпним, а єдиного встановленого зразка документа, який би засвідчував статус одинокої матері, немає.

Отже, застосовуючи подібний підхід і до одинокого батька, вбачається, що позивач таким критеріям не відповідає.

Відносно ОСОБА_3 відсутні відомості про позбавлення її батьківських прав за рішенням суду.

У постанові від 13.06.2018 року за результатами розгляду справи № 822/2446/17 Верховним Судом викладено позицію про те, що розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з позивачем, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини та, відповідно, не підтверджують наявність у ОСОБА_1 статусу «одинокий батько».

Сімейним кодексом не передбачено право відмови від дитини. Фактично, за законом відмовитися від дитини неможливо. Відмова від прав на дитину не означає звільнення від обов`язків. Навіть якщо мати вирішила відмовитися від дитини, вона за законом не звільняється від обов`язку брати участь у його виховному процесі та надавати матеріальну підтримку.

Відтак відмова матері від батьківських прав на дитину, навіть якщо вона буде засвідчена нотаріально у відповідній заяві або договорі, є нікчемною, оскільки відмовитися від батьківських прав особа добровільно не може.

За таких обставин суд вважає, що ОСОБА_1 не має статусу військовослужбовця, який самостійно виховує дитину віком до 18 років, а отже рішення відповідача про відмову у його звільненні з такої підстави є правомірним.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Судові витрати не підлягають відшкодуванню, оскільки позивач відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 243 КАС України зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.П. Бабаш