Справа № 620/10864/23
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2023-11-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року Чернігів Справа № 620/10864/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Житняк Л.О.

за участі секретаря Стасюк Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Лабадіна І.О.,

представника відповідача Дарди О.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 22.06.2023 №1132 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», в частині, що стосується позивача, визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 23.06.2023 №297о/с про звільнення інспектора сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області, капітана поліції ОСОБА_1 , зі служби в поліції, поновити з 24.06.2023 його на службі в поліції у спеціальному званні «капітан поліції» та на посаді інспектора сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та саме звільнення, є незаконним і безпідставним, а оскаржувані накази необгрунтованими та протиправними, оскільки грунтуються на штучно створених умовах і обставинах подій, формально проведеному службовому розслідуванню та передчасно складеному за його результатами висновку, який сам по собі є суперечливим.

Зазначає, що у ході проведення службового розслідування дисциплінарна комісія навіть не намагалася об`єктивно та неупереджено з`ясувати дійсні обставини подій. Наголошує, що автомобіль, в якому перебував позивач та його знайома ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом, зупинився самостійно, через аварійне вимкнення двигуна. Працівники патрульної поліції не зупиняли транспортний засіб, у тому числі за допомогою проблискових маячків червоного кольору, а під`їхали до автомобіля лише після його зупинки. Враховуючи, що позивач транспортним засобом не керував, підстав вимагати у нього проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не було. Також не відповідають дійсним обставинам пояснення безпосереднього керівника, в частині того, що позивач повідомив про зупинку його автомобіля поліцейськими, оскільки позивач повідомляв виключно про складання на нього протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП, та те що його ніхто не зупиняв і він не керував транспортним засобом та не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючи на обставини, викладені в позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надавши відзив на позов, та вказав, що звільняючи позивача, відповідач правомірно застосував такий вид стягнення, як звільнення зі служби, врахувавши та дослідивши всі належні обставини та докази, які мали значення для прийняття такого рішення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

На ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області 11.06.2023 надійшов рапорт (а.с.78), згідно якого 11.06.2023 о 00 год 58 хв. нарядом патрульної поліції в смт Козелець по вул.Соборна, 53, за порушення комендантської години зупинено автомобіль під керуванням водія ОСОБА_1 (капітан поліції, інспектор сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області), який перебував з явними ознаками алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. На ОСОБА_1 складено адміністративний протокол серії ААД 267238 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Враховуючи наведене, т.в.о. начальника УГІ ГУНП в Чернігівській області Зайцем А. 12.06.2023 подано рапорт про призначення за даним фактом службового розслідування (а.с.77).

Службове розслідування призначено наказом від 12.06.2023 №821 та наказом від 12.06.2023 №1029 позивача відсторонено від виконання службових обов`язків (а.с.80, 81).

За результатами службового розслідування складено висновок, який затверджено 22.06.2023 (а.с.91-97).

Як вбачається з вказаного висновку, в ході проведення службового розслідування позивач від надання пояснень відмовився.

В той же час, опитаний начальник сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області капітан поліції ОСОБА_3 пояснив, що 09.06.2023 до нього звернувся ОСОБА_1 з проханням надати дозвіл 10.06.2023 після 13:00 виїхати до с.Лемеші по сімейним обставинам, а саме провідати доньку та своїх батьків. Наданий рапорт було погоджено та доведено позивачу інформацію відносно дотримання транспортної та службової дисципліни (а.с.84 на звороті, 85). Щодо подій 11.06.2023 дізнався з телефонного дзвінка позивача, де позивач повідомив, що його зупинили поліцейські патрульної поліції та складають протокол згідно ст.130 КУпАП за відмову.

Опитаний командир взводу №1 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_4 пояснив, що за порушення комендантської години було зупинено транспортний засіб під керуванням позивача. Вказує, що після того, як водій побачив автомобіль патрульної поліції зупинився на перехресті. В ході спілкування з водієм було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. Від проходження огляду на місці у встановленому законом порядку за допомогою приладу Драгер та в лікаря нарколога позивач відмовився. Також на неодноразову вимогу не пред`явив свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Зазначену подію було зафіксовано на бодікамеру та службовий відеореєстратор.

Опитаний інспектор взводу №2 роти №1 БУПП в Чернігівській області ДПП старший лейтенант поліції ОСОБА_5 надав аналогічні пояснення.

Вивченням в ході службового розслідування адміністративних матеріалів (протоколу серії ААД №267238), відеозаписів під час документування зазначеної події, наданих УПП в Чернігівській області, відповідач дійшов висновку про підтвердження факту відмови позивача від проходження у встановленому законом порядку медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідальність за що передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Вчинення дисциплінарного проступку у вигляді дій капітана поліції ОСОБА_1 , викладених у висновку службового розслідування, дисциплінарна комісія вважає дискредитацією звання поліцейського, що за своєю суттю полягає у підриві авторитету Національної поліції України і працівників у очах громадськості та є несумісною із подальшим проходженням служби. На думку дисциплінарної комісії, позивач вчинив діяння, несумісне з його посадою, оскільки скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Обставиною, що обтяжує відповідальність вказано вчинення дисциплінарного проступку у стані алкогольного сп`яніння.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню порушення службової дисципліни вказано особисту недисциплінованість та безвідповідальне ставлення до обов`язку дотримуватися вимог законодавства, вимог наказів Національної поліції України та ГУНП в Чернігівській області, грубе ігнорування Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, присяги працівника поліції та відчуття безкарності за вчинені проступки, а також відсутністю дієвого контролю з боку безпосереднього керівника ОСОБА_3 .

Відповідно до п.2 Висновку службового розслідування «За грубе порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.18 Закону України «Про національну поліцію», абз.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», ст.1 та 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, присяги працівника поліції, вимог керівництва, у частині керування транспортним засобом 11.06.2023 під час дії комендантської години в умовах воєнного стану з явними ознаками алкогольного сп`яніння та невиконання законної вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що у сукупності є неприпустимим для подальшого проходження служби в Національній поліції України, інспектор контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області капітан поліції ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.»

На підставі зазначеного висновку, відповідачем прийнято оскаржувані накази від 22.06.2023 №1132 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та від 23.06.2023 №297о/с про звільнення інспектора сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області, капітана поліції ОСОБА_1 ..

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про національну поліцію» (далі Закон №580).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №580 поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону №580 визначено обв`язки поліцейських.

Зокрема, поліцейський зобов`язаний:

неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;

поважати і не порушувати прав і свобод людини;

надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;

зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;

інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Звертаючись до особи, або у разі звернення особи до поліцейського, поліцейський зобов`язаний назвати своє прізвище, посаду, спеціальне звання та пред`явити на її вимогу службове посвідчення, надавши можливість ознайомитися з викладеною в ньому інформацією, не випускаючи його з рук.

Додаткові обов`язки, пов`язані з проходженням поліцейським служби в поліції, можуть бути покладені на нього виключно законом.

У разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України». Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом. (ч.1 та 2 ст.9 Закону №580).

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі Дисциплінарний статут, Статут). Цей Статут визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Відповідно до ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з ч.3 ст.1 Статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського:

бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;

знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;

поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;

безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;

вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;

утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;

утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;

знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;

підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;

берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;

поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;

дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;

сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;

під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Поліцейський перебуває під захистом держави. Права поліцейського та порядок їх реалізації з урахуванням особливостей служби в поліції визначаються Конституцією та законами України. Обмеження прав поліцейського не допускається, крім випадків, визначених законом.

Так, відповідно до ст.11 Статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Стаття 12 надає визначення дисциплінарному проступку. Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно до ст.13 Статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Відповідно до ст.14 Статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою.

Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії (ст.15 Статуту).

Відповідно до ст.26 Статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа).

Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні чи на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, розташованих на підконтрольних органам державної влади територіях.

За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування.

Згідно з ст.27 Статуту під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

У разі відсутності поліцейського на службі уповноважена особа зобов`язана викликати його для надання пояснень. Виклик здійснюється шляхом його безпосереднього вручення поліцейському або надсилання поштовим зв`язком чи з використанням електронної комунікації.

У період дії воєнного стану на час проведення службового розслідування за рішенням керівника, який його призначив, на поліцейського, стосовно якого було прийнято рішення про відсторонення від виконання службових обов`язків (посади), може бути покладено тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою. Рішення про покладення тимчасового виконання обов`язків приймається з обов`язковим урахуванням обставин можливого вчиненого дисциплінарного проступку та його тяжкості, а також можливості відстороненого поліцейського під час тимчасового виконання обов`язків за іншою посадою впливати на хід проведення службового розслідування. У разі прийняття рішення про покладення на відстороненого поліцейського тимчасового виконання обов`язків за іншою посадою службове посвідчення, спеціальний нагрудний знак, табельна вогнепальна зброя та спеціальні засоби в нього не вилучаються (ст.28 Статуту).

Стаття 29 Статуту визначає особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану.

Так, у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Протягом 10 днів з дня підписання наказу про застосування дисциплінарного стягнення прямий керівник посадової особи, яка застосувала дисциплінарне стягнення, має право його пом`якшити, застосувати суворіше дисциплінарне стягнення або звільнити поліцейського від дисциплінарної відповідальності, якщо встановить невідповідність такого стягнення ступеню тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та вини.

У разі відсутності поліцейського, якого притягнуто до дисциплінарної відповідальності, без поважних причин на службі копія наказу про застосування до нього дисциплінарного стягнення надсилається поштовим зв`язком (у разі можливості) на адресу місця проживання, зазначену в його особовій справі, або з використанням електронної комунікації за контактними даними, які наявні в розпорядженні його безпосереднього керівника. Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації. Доведення до поліцейського, який відсутній на службі без поважних причин, наказу про виконання застосованого до нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади або звільнення зі служби в поліції, здійснюється в порядку, визначеному цією статтею. У разі встановлення поважних причин відсутності поліцейського до наказу по особовому складу, яким виконується застосоване до нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції, вносяться зміни щодо дати його виконання (ст.30 Статуту).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 «Про реалізацію окремих положень Дисциплінарного статуту Національної поліції України» затверджено «Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України» (далі Порядок №893).

За приписами п.1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Відповідно до п.4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити:

наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування;

наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій;

ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок;

обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього;

відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

вид і розмір заподіяної шкоди;

причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Згідно з розділом VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У вступній частині висновку службового розслідування викладаються такі відомості:

дата і місце складання висновку службового розслідування, прізвище та ініціали, посада і місце служби (роботи) голови (заступника голови) та членів дисциплінарної комісії, що проводила службове розслідування;

підстава для проведення службового розслідування;

форма розгляду справи дисциплінарною комісією (відкрите засідання чи письмове провадження).

У разі залучення до проведення службового розслідування фахівців та представника поліцейського також зазначаються їх прізвища, ініціали та статуси у службовому розслідуванні.

В описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування:

обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим;

посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень;

пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення;

пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи;

пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи;

документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку;

обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

У резолютивній частині висновку службового розслідування дисциплінарною комісією зазначаються:

висновок щодо наявності або відсутності в діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону, іншого нормативно-правового чи організаційно-розпорядчого акта, наказу керівника, який було порушено; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського в разі наявності в його діянні ознак дисциплінарного проступку;

Висновок службового розслідування затверджує керівник, який його призначив, або особа, яка виконує обов`язки керівника.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Оцінюючи дії відповідача під час проведення службового розслідування, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Принцип правової визначеності (певності) загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін передбачено законом передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін передбачено законом має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Як встановлено судом, відповідно до п.2 Висновку службового розслідування «За грубе порушення службової дисципліни, недотримання вимог ст.18 Закону України «Про національну поліцію», абз.5 ч.2 ст.16 Закону України «Про дорожній рух», ст.1 та 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п.1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС України від 09.11.2016 №1179, присяги працівника поліції, вимог керівництва, у частині керування транспортним засобом 11.06.2023 під час дії комендантської години в умовах воєнного стану з явними ознаками алкогольного сп`яніння та невиконання законної вимоги поліцейського щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, що у сукупності є неприпустимим для подальшого проходження служби в Національній поліції України, інспектор контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області капітан поліції ОСОБА_1 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.»

Суд звертає увагу, що в основу вказаного висновку покладено матеріали про адміністративне правопорушення (протокол серії ААД №267238), відеозапис з бодікамер поліцейських та їх пояснення. Позивач від дачі пояснень в ході службового розслідування відмовився.

Згідно з постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 27.10.2023 у справі №734/2555/23, яка набрала законної сили 04.11.2023, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Приймаючи таке рішення, судом встановлено, що ОСОБА_1 як на місці події, так і в судовому засіданні заперечував факт керування транспортним засобом у зазначений в протоколі про адміністративне правопорушення час та місці.

При цьому, наданими уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення особою доказами, з урахуванням пояснень свідка, беззаперечно не підтверджується керування ОСОБА_1 транспортним засобом.

Рапорт поліцейського Удовика Артема, відповідно до якого було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 суд не прийняв до уваги, оскільки наведені в ньому відомості спростовуються наявними у справі доказами, у тому числі відеозаписом та поясненням поліцейського ОСОБА_6 .

Критично ставився суд і до пояснень свідка ОСОБА_6 про те, що ним візуально було визначено, що на час зупинки автомобіля Nissan Rogue за кермом перебував ОСОБА_1 . Як вбачається з відеозапису, з місця знаходження службового автомобіля поліції взагалі неможливо було визначити особу, яка перебувала за кермом автомобіля, та чи мінялися місцями водій та пасажир.

З наведених причин не є достатнім доказом на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом і постанова про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП за зупинку на перехресті.

З огляду на наведене, Козелецький районний суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні фактичні дані, які б поза розумним сумнівом доводили факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначений в протоколі час та місці та, відповідно, його вину у вчинені правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В ході розгляду даної справи (№620/10864/23) судом було опитано у якості свідків ОСОБА_2 та

ОСОБА_7 повідомила, що 10.06.2023 вона зустрічалася з позивачем в центрі смт Козелець. В ході зустрічі позивачу стало зле, внаслідок чого в неї вдома вона виміряла позивачу тиск та дала йому ліки, а також запропонувала довезти його додому. Під час поїздки машина зупинилася, у зв`язку з аварійним вимкненням мотору. Спроби завести автомобіль результату не дали. У зв`язку з наведеним позивач пересів на водійське крісло та намагався завести транспортний засіб власноруч.

ОСОБА_8 повідомив суду, що в ході несення служби, під час дії комендантської години, було виявлено автомобіль, який стояв на перехресті та був заведений. В ході спілкування з ОСОБА_1 , у останнього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. При цьому, позивач стверджував, що за кермом не перебував. Від огляду на стан сп`яніння відмовився. При цьому, ОСОБА_8 стверджує, що зазначений автомобіль рухався та весь час знаходився в зоні видимості.

Суд звертає увагу, що за результатами аналізу переглянутого під час судового засідання відеозапису неможливо встановити чи рухався автомобіль та чи перебував під час такого руху позивач за кермом автомобіля. Докази того, що автомобіль був зупинений патрульними саме під час руху також відсутні.

В ході службового розслідування оцінка вказаним обставинам не надавалась. Не надавалась також і оцінка твердженням позивача, що він не перебував за кермом автомобіля під час руху, що знаходить своє підтвердження в поясненнях свідка та на переглянутому відеозаписі, про що ОСОБА_2 особисто повідомляла в ході спілкування з патрульними під час подій 11.06.2023, проте останні на цю заяву уваги не звернули.

З огляду на викладене, твердження відповідача про керування ОСОБА_1 транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння в ході розгляду справи не знаходить свого підтвердження. А отже, і вимогу патрульних поліцейських про проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку не можна вважати правомірною, у зв`язку з відсутністю будь-яких доказів керування позивачем транспортним засобом.

Також суд звертає увагу, що під час спілкування з працівниками патрульної поліції позивач поводив себе чемно, не зухвало, їх роботі не перешкоджав, в оману не вводив, ненормативну лексику не вживав, провокацій не вчиняв.

А отже, у діях ОСОБА_1 не вбачається ознак дисциплінарного проступку у вигляді порушення Правил етичної поведінки поліцейських, присяги працівника поліції, службової дисципліни тощо, що призводило би до дискредитації звання поліцейського, підриву авторитету Національної поліції України і працівників у очах громадськості, оскільки дана подія не викликала суспільного резонансу. При цьому, суд зауважує, що перебування на вулиці, у власному транспорті під час дії комендантської години в умовах воєнного стану окремий склад дисциплінарної відповідальності не створює, оскільки будь-яка відповідальність, передбачена законодавством, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня.

Враховуючи всі вищенаведені в сукупності обставини справи, пояснення сторін та свідків, а також надані докази, суд вважає, що під час проведення службового розслідування відповідачем використано формалізований підхід до встановлення дійсних обставин подій, а оскаржувані рішення прийняті не на підставах, та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання їх протиправними і скасування.

Наведене узгоджується із Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) та практикою Європейського Суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (ст.32).

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський Суд з прав людини наголосив, що «... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001)».

Суд зауважує, що в частині судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейським Судом з прав людини вироблено позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (рішення у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» від 31.07.2008, рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» від 22.11.1995, рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд проти Кіпру» від 21.07.2011, рішення у справі «Путтер проти Болгарії» від 02.12.2010).

Крім того, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення у справі «Волохи проти України» від 02.11.2006, рішення у справі «Malone v. United Kindom» від 02.08.1984).

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 22.06.2023 №1132 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» та наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 23.06.2023 №297 о/с про звільнення інспектора сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області, капітана поліції ОСОБА_1 , зі служби в поліції.

Згідно з ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, поновлення на посаді, яку позивач обіймав до звільнення, є достатнім та ефективним засобом захисту порушеного права, оскільки охоплює його поновлення на службі у правоохоронних органах.

Процитована правова норма та скасування наказу про звільнення позивача є підставами для його поновлення з 24.06.2023 на службі в поліції у спеціальному званні «капітан поліції» на посаді інспектора сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини визнає звільнення працівника з роботи, у тому числі з посад публічної служби однозначним втручанням у право на повагу до приватного життя.

За сталою практикою Європейського суду приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (п.25 «C. проти Бельгії» від 07.08.1996 (Reports 1996)). Стаття 8 Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (п.61 рішення у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа №2346/02, ECHR 2002)). Поняття «приватне життя» не виключає в принципі діяльність професійного чи ділового характеру. Адже саме у діловому житті більшість людей мають неабияку можливість розвивати відносини із зовнішнім світом (п.29 рішення у справі «Niemietz проти Німеччини» від 16.12.1992). Обмеження, встановлені щодо доступу до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (п.47 рішення у справі «Sidabras and Dћiautas проти Латвії» (справи №55480/00 та №59330/00, ECHR 2004) і п.п.22-25 рішення у справі «Bigaeva проти Греції» від 28.05.2009 (справа №26713/05)). Звільнення з посади становило втручання у право на повагу до приватного життя (п.п.43-48 рішення у справі «Ozpinar проти Туреччини» від 19.10.2010 (справа №20999/04)).

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення законної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності», та, зокрема, якщо воно є пропорційним переслідуваній законній меті. Хоча саме національні органи влади здійснюють початкову оцінку необхідності втручання, остаточна оцінка щодо відповідності та достатності наведених підстав для втручання, залишається предметом вивчення Суду на відповідність вимогам Конвенції (рішення у справі «Чепмен проти Сполученого Королівства» [ВП] (Chapman v. the United Kingdom) [GC], заява №27238/95, п.90, 2001).

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до довідки від 07.08.2023 №377/124/21/01-2023 (а.с.102) середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 22705,00 грн, а середньоденне грошове забезпечення - 744,43 грн.

З урахуванням зазначеного, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 24.06.2023 по 08.11.2023 складає 101 986,91 грн (744,43 грн * 137 днів).

Згідно з п.2, 3 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та присудження виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць, а саме: 22705,00 грн слід звернути до негайного виконання.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку слід задовольнити повністю.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Таким чином, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати п.1 наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 22.06.2023 №1132 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 23.06.2023 №297 о/с про звільнення інспектора сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області, капітана поліції ОСОБА_1 , зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 з 24.06.2023 на службі в поліції у спеціальному званні «капітан поліції» на посаді інспектора сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 24.06.2023 по 08.11.2023 у розмірі 101 986,91 грн (сто одна тисяча дев`ятсот вісімдесят шість гривень 91 коп.).

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Чернігівській області та присудження виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць з 24.06.2023 по 24.07.2023, а саме 22 705,00 грн (двадцять дві тисячі сімсот п`ять гривень 00 коп.), звернути до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , рпокпп НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Чернігівській області (пр. Перемоги, 74, м. Чернігів, 14000, ).

Повне рішення суду складено 22.11.2023.

Суддя Л.О. Житняк