Справа № 440/7416/21
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

22 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/7416/21

Полтавський окружний адміністративний суд колегією у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

суддів - Довгопол М.В., Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Проскурні Я.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Чабаненка В.О.,

представника третьої сторони - Симоненка В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2022 від позивача, ОСОБА_1 , надійшла заява про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якій просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021, позов задовольнити.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами повернуто ініціатору звернення.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2023 ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2022 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Справа надійшла до Полтавського окружного адміністративного суду 18.08.2023, що підтверджується даними реєстрації на вхідному штампі.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.08.2023 справа передана судді Бойко С.С. - 21.08.2023.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.082023 заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами залишено без руху. Позивачу надано десятиденний строк для усунення недоліків заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Роз`яснено, що недоліки можуть бути усунені шляхом надання до суду: заяви оформленої відповідно до вимог статті 364 Кодексу адміністративного судочинства України, а також її копій відповідно до кількості учасників справи, належним чином звірених копій письмових доказів, доданих до позовної заяви, а також їх копій відповідно до кількості учасників справи.

Суддя Бойко С.С. з 18.09.2023 по 28.09.2023 перебував у відпустці.

На виконання ухвали суду від 28.082023 ОСОБА_1 15.09.2023 надав суду три екземпляра заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, одну копію посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та одну копію посвідчення інваліда 2 групи.

Тобто ухвалу суду від 28.08.2023 виконано частково, не надано всім учасникам справи копій письмових доказів. Також судом встановлено порушення заявником строку звернення до адміністративного суду з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 29.09.2023 продовжено позивачу строк для усунення недоліків заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, роз`яснено позивачу, що недоліки заяви можуть бути усунені шляхом надання суду: належним чином завірених копій письмових доказів та заяви про поновлення строку звернення до суду з заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

23.10.2023 на виконання ухвали суду від 29.09.2023, позивачем надано суду копії посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інваліда 2 групи, заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 01.11.2023 поновлено позивачу строк звернення до суду з заявою про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 по справі №440/7416/21. Відкрито провадження за виключними обставинами в адміністративній справі №440/7416/21, призначено відкрите судове засідання на 10:00 22 листопада 2023 року із повідомленням учасників справи про його проведення, розгляд справи за виключними обставинами здійснюватиметься колегією суддів у складі трьох суддів/ а.с.162 -163/.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 02.11.2023, для розгляду справи за виключними обставинами призначений склад колегії суддів: головуючий суддя Бойко С.С., судді Довгопол М.В., Головко А.Б/ а.с.164/.

22 листопада 2023 року у судовому засіданні позивача та представник позивача просили скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 за виключними обставинами, позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

З відзиву на заяву вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення заяви позивача про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 за виключними обставинами, оскільки за змістом ст. 152 Конституції України рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення. У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 06.04.2022 року №1-р (ІІ) /2022 у справі №3-192/2020 (465/20) зазначено, що п. 4 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Отже, дія пункту 4 ст. 16-3 Закону №2011-ХІІ втратила чинність з 06.04.2022 року. Рішення Конституційного Суду України №1-р (ІІ)/2022 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Представник третьої особи надав пояснення відповідно до яких, зазначає, що заявник посилається на рішення Конституційного суду України №1-р(ІІ)/2022 від 06.04.2022, який визнав неконституційними нормами п.4 ст.16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів сімей, проте на момент прийняття судом першої та апеляційної інстанції рішень, норми на які посилається позивач, були чинними і були визнані неконституційними тільки в квітні 2022 року, а тому заява є необґрунтована.

Колегія суддів, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 проходив строкову військову службу з 05.05.1980 по 29.06.1982, що підтверджується військовим квитком, копія витягу з якого наявна у матеріалах справи, у тому числі проходив дійсну військову строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 09.05.1980 по 28.06.1982 на посадах рядового і сержантського складу, що підтверджується копією довідки Центрального архіву внутрішніх військ МВС Росії вих. №П-3740 від 24.11.1999, наданою на анкету-запит Лубенського об`єднаного міського військового комісаріату Полтавської області від 08.10.1999 №4/1635.

Довідкою Лубенського районного військового комісаріату Полтавської області від 29.11.2017 №929 також підтверджено, що ОСОБА_1 проходив строкову військову службу в період з 05.05.1980 по 29.06.1982 (у військовій частині НОМЕР_1 з 09.05.1980 по 28.06.1982) та в період проходження служби у НОМЕР_2 перебував у відрядженні на полігоні вч НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ).

Згідно довідки Лубенського об`єднаного міського військового комісаріату Полтавської області від 28.12.1999 №4/807, ОСОБА_1 був призваний на збори із числа військовозобов`язаних і знаходився в 30 км зоні відчуження в складі в/ч НОМЕР_4 ( АДРЕСА_1 ) з 01.06.1986 по 22.07.1986 на посаді стрілець і тримав дозу опромінення 23,03 р.

Відповідно до довідки МСЕ Серії 7-66 КА №0060107 ОСОБА_1 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 07.02.2002, захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС.

Згідно довідки МСЕ Серії 7-66 ВЛ №0107062 ОСОБА_1 повторно встановлено ІІ групу інвалідності з 01.03.2005, захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС.

У витязі із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (Протокол №436 від 15.02.2018) зазначено, що травма /довгострокова дія Іонізуючого випромінювання/ колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1961 року народження, що ускладнилась розвитком захворювань: Дисциркулярної енцефалопатії ІІ ст., зі стійким цефалгічним синдромом, вестибуло-анактичним синдромом, вегето-судинною дистонією. Вегетативна полінейропатія з сенситивними порушеннями. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., ст. 2, ризик іі. ІХС, стенокардія напруги ФК ІІ, кардіосклероз ателослеротичний СН І-ІІ ст., що підтверджено медичними документами, - ТРАВМА /ДОВГОТРИВАЛА ДІЯ ІОНІЗУЮЧОГО ВИПРОМІНЮВАННЯ/, ТАК. ПОВ`ЯЗАНА З ВИКОНАННЯМ ОБОВ`ЯЗКІВ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0029073 ОСОБА_1 повторно встановлено ІІ групу інвалідності з 16.03.2018, травма /довготривала дія іонізуючого випромінювання/, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

24.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до начальника Полтавського ОВК із заявою від 18.05.2018 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, на який листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.05.2018 №12/1151 позивача повідомлено про відсутність у пакеті документів довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності вперше (надано документ про встановлення при черговому переогляді ІІ групи інвалідності з 01.03.2005) та довідки з районного УПСЗН за місцем проживання про виплату компенсаційних сум, передбачених Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

ОСОБА_1 надіслав до Полтавського ОВК листом від 14.07.2018 довідку МСЕ від 24.02.2005 та довідку №2106/01-20 від 09.07.2018 Управління соціального захисту населення Лубенської районної державної адміністрації Полтавської області, який отримано Полтавським ОВК 17.07.2018 за вх. 2971.

Листом Полтавського ОВК від 31.07.2018 №12/1756 позивача повідомлено про те, що враховуючи, що він звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-ІV Про внесення змін до Закону України Про загальний військовий обов`язок і військову службу, яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01.01.2014, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, він не має права на одержання одноразової грошової допомоги.

ОСОБА_1 звернувся із заявою від 08.08.2018 безпосередньо до Міністерства оборони України, у якій просив виплатити йому одноразову грошову допомогу у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 25.08.2018 №0290П-1240490 ОСОБА_1 надано відповідь, зокрема, повідомлено, що документи щодо призначення одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності особам, звільненим з військової служби оформляє та подає в Департамент фінансів Міністерства оборони України військовий комісаріат за місцем проживання цих осіб, а також зазначено, що інвалідність внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивачу встановлена в 2018 році, тобто понад тримісячний строк після закінчення зборів (1986 рік).

Позивач вважаючи протиправними дії Міністерства оборони України, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.12.2018 у справі №440/4004/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019, у задоволенні позову відмовлено.

07.02.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до Полтавського ОВК, у якій просив оформити та подати в Департамент фінансів Міністерства оборони України документи про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013.

Листом Полтавського ОВК від 20.02.2020 №12/579 позивача повідомлено про те, що витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги начальницькому складу органів внутрішніх справ України мають здійснюватися органами внутрішніх справ України. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та пп. 3 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад 3-місячний термін.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі №440/2267/20, що набрало законної сили 07.09.2020, визнано протиправними дії Полтавського обласного військового комісаріату, які полягають в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України всіх документів та висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як особі, якій встановлена інвалідність ІІ групи з 16 березня 2018 року внаслідок травми (довготривала дія іонізуючого випромінювання), пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей"; зобов`язано Полтавський обласний військовий комісаріат подати розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

На виконання цього рішення суду Полтавським ОВК 30.10.2020 за вих.№12/2840 заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами надіслано до Департаменту фінансів Міноборони.

Рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 14.01.2021 №5 (пункт 5), заяву ОСОБА_1 повернуто на доопрацювання, оскільки заявником не надано довідку органів МСЕК про первинне встановлення інвалідності, що унеможливлює визначення одноразової грошової допомоги.

Листом Полтавського обласного ТЦК та СП від 17.03.2021 вих.№9/1/1073 повторно надіслано Департаменту фінансів Міноборони заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї документами.

Рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 01.04.2021 №49 (пункт 22) відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оскільки інвалідність позивачу встановлена понад тримісячний термін, а зміна інвалідності у заявника відбулась понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності.

Листом від 12.04.2021 вих.№9/1/1652 Полтавський обласний ТЦК та СП повідомив ОСОБА_1 про прийняте рішення.

Отже, позивачу було відмовлено у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності, що стало підставою для звернення до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 позивачу відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021- залишено без змін

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу вперше інвалідність встановлена у 2002 році з причини отримання захворювання, пов`язаного з виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. У подальшому, у 2005 році групу інвалідності змінено з ІІІ на ІІ, а у 2010 році - безстроково встановлено другу групу інвалідності.

При цьому у всіх зазначених випадках причиною інвалідності визначено захворювання, пов`язане з виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Разом з цим, у 2018 році позивачу повторно безстроково встановлено другу групу інвалідності зі зміною причини її встановлення, а саме: замість "захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС" причиною інвалідності визначено - "травма (довготривала дія іонізуючого випромінювання), пов`язана з виконанням обов`язків військової служби".

Таким чином позивачу третю групу інвалідності вперше встановлено з 07.02.2002, другу групу інвалідності 01.03.2005, а причину інвалідності змінено з 16.03.2018.

Суд першої інстанції, прийшов до висновку, що позивач права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на зміну з 16.03.2018 причини встановлення другої групи інвалідності не має, оскільки після первинного встановлення другої групи інвалідності минуло більше двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно із ст. 1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-ХІІ, який набрав чинності з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 року № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 року) п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим, який передбачає, що у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Таким чином, станом на день відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, п. 4 ст. 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 року №2011-ХІІ передбачав обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 06.04.2022 року №1-р(II)/2022 у справі №3-192/2020(465/20) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), пункт 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII.

При цьому суд вважав невиправданим законодавчо обмежувати часовими рамками (строком у два роки) настання причинно-наслідкового зв`язку між пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим особою під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, та динамікою стану здоров`я. Такий правоприпиняльний (преклюзивний) строк має бути об`єктивно оцінений, обумовлений індивідуальним станом здоров`я кожної особи, яка отримала поранення (контузію, травму або каліцтво) під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням нею обов`язків військової служби, в межах розумного строку.

Таким чином, оспорюванні приписи Закону, якими встановлено обмеження щодо виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі за умови встановлення вищої групи інвалідності (або більшого відсотка втрати працездатності) лише протягом двох років, не узгоджуються з засадничими конституційними цінностями, зокрема такими, як принцип поваги до захисту прав людини, принцип верховенства права в аспекті домірності та вимог щодо соціального захисту військовослужбовців (статті 3,8,17,46 Конституції України).

Суд звертає увагу, що у пункті 2 резолютивної частини Рішення №1-р(II)/2022 визначено, що пункт 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII зі змінами, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Аналогічні положення містяться у статті 91 Закону України Про Конституційний Суд України від 13 липня 2017 року № 2136-VIII.

Крім того, у ст. 97 цього Закону визначено, що КСУ у рішенні, висновку може встановити порядок і строки їх виконання.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України Про чинність Закону України Про Рахункову палату, офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 150 Конституції України, а також ч. 2 ст. 70 Закону України Про Конституційний Суд України стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення КСУ мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України (Конституційний Суд України) та Закону України Про Конституційний Суд України дає підстави дійти висновку про те, що рішення КСУ має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення КСУ, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення КСУ.

Тобто, рішення КСУ поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Встановлена КСУ неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням (п. 9.9 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року у справі № 922/1391/18).

Даний правовий висновок наведено у постанові Великої палати Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 4819/49/19.

Таким чином, пункт 4 статті 16-3 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20 грудня 1991 року № 2011-XII не підлягає застосуванню з 06.04.2022 року, що прямо встановлено Рішенням №1-р(II)/2022.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Отже, наявність Рішення №1-р(II)/2022 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, крім того, на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення вказаної норми були чинними та підлягали застосуванню.

Також, суд враховує, що положеннями частини першої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 5, ч. 6 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до частин першої та другої статті 365 Кодексу адміністративного судочинства України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною 2, пунктами 1, 2 частини 5 статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині 1 цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 368 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду. Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами Верховний Суд може також скасувати судове рішення (судові рішення) повністю або частково і передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанції.

Суд зазначає, що положення пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України містять імперативний припис, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки за умови, якщо таке рішення суду ще не виконане.

Слід звернути увагу, що словосполучення ще не виконане, яке вживається у пункті 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, не передбачає множинного тлумачення або множинного його розуміння, а також розширеного тлумачення. Вказана процесуальна норма має імперативний характер, є чіткою та не може бути застосована інакше ніж це передбачено процесуальним законодавством.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 (набрало законної сили), про перегляд якого за виключними обставинами з відповідною заявою звернувся ОСОБА_1 , яким у задоволенні позову відмовлено, суд зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Вказана правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18, у постанові Верховного Суду від 19 листопада 2018 року у справі № 755/4893/18 (755/18431/15-а), у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 805/550/16-а, у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що заява ОСОБА_1 не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 248, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2021 року за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Полтавський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та відповідно до ст.294 КАСУ може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя С.С. Бойко
суддя суддя М.В. Довгопол А.Б. Головко