Справа № 420/27171/23
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2023-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 05.10.2023 надійшла позовна заява Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 297761,75 грн.

Позовні вимоги Військова академія (м. Одеса) обґрунтовує тим, що на підставі наказу начальника Військової академії (м. Одеса) від 26.07.2016 року № 398 відповідача зараховано курсантом на 1-ий курс навчання до Військової академій та на підставі наказу начальника Військової академії від 26.07.2016 № 42-РС призначено на посаду курсанта. Наказом начальника Військової академії від 30.08.2016 № 199 відповідача призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 30.08.2016 зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами. У відповідності до вимог п. п. 15, 16 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.08 №1153/2008, 20 липня 2017 року між МО України в особі тимчасово виконуючого обов`язки начальника Військової академії полковника ОСОБА_3 та курсантом ОСОБА_2 укладений контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант». Згідно укладеного Контракту відповідач взяв на себе зобов`язання мати позитивні результати навчання, наполегливо оволодівати знаннями, необхідними для майбутньої військової служби на посаді офіцера, сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів, свої службові обов`язки, добре володіти довіреною військовою технікою (озброєнням), уміло керувати особовим складом; продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання; відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених частиною десятою ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». ОСОБА_2 звернувся до командування Військової академії з рапортом про відрахування з навчання у Військовій академії через небажання продовжувати навчання. Про порядок відшкодування курсантами витрат пов`язаних з утриманням курсантів у ВВНЗ ОСОБА_2 попереджений. Наказом начальника Військової академії від 19.04.2019 №39-РС згідно рапорту та на підставі протоколу Вченої ради Військової академії №8 від 05.03.2019 у відповідності до абз. 3 пункту 3.1, абз. 8 пункту 3.2 та пункту 3.9 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністра оборони України від 24.12.1997 № 490 солдата ОСОБА_1 , відраховано з числа курсантів «у зв`язку з розірванням контракту», відповідно до п. 35, 36, 195 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 та п.2.15 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з солдатом ОСОБА_1 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем). Виходячи з довідки-розрахунку від 19.04.2019 №1/55/1772, складеної Військовою академією (м.Одеса), загальний розмір витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 , у Військовій академії (м. Одеса) становить 300861,75 грн. Станом на 07.09.2023 заборгованість складає 297761,75 грн. 07.09.2023 ОСОБА_1 направлено вимогу-пропозицію про порядок та строки відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі від 07.09.2023 №26/1/70. У відповідності до вимоги-пропозиції ОСОБА_1 було запропоновано протягом 10 днів з моменту отримання даної вимоги, сплатити суму заборгованості на користь Військової академії (м.Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 297761 (двісті дев`яносто сім тисяч сімсот шістдесят одна) грн 75 коп. За відсутності можливості єдино разової сплати зазначеної суми, протягом 10 днів з моменту отримання даної вимоги, звернутися до Військової академії (м.Одеса) з письмовою заявою про відстрочку чи розстрочку сплати вказаної суми, повідомивши розмір можливих щомісячних платежів. Разом з тим, добровільного переказу коштів на розрахунковий рахунок позивача в рахунок існуючої заборгованості відповідач не здійснив з письмовою заявою про відстрочку чи розстрочку сплати вказаної суми до позивача не звертався.

Ухвалою судді від 10.10.2023 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви з вірним зазначенням адрес відповідача та надання доказів про отримання відповідачем направленої 07.09.2023 на його адреси вимоги пропозиції про відшкодування витрат на його навчання у добровільному порядку.

Ухвалою судді від 17.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити в порядку статті 262 КАС України без повідомлення сторін.

03.11.2023 до суду надійшло клопотання (вх..№38457/23) представника ОСОБА_2 адвоката Цупки К.Д., з проханням залишити без розгляду позовну заяву у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Ухвалою суду від 13.11.2023 відмовлено у задоволені клопотання (вх..№38457/23) представника відповідача адвоката Цупки К.Д., про залишення без розгляду позовної заяви по справі № 420/27171/23.

10.11.2023 до суду надійшло клопотання (вх..№39527/23) представника відповідача адвоката Цупки К.Д, про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 15.11.2023 відмовлено у задоволенні клопотання (вх..№39527/23 від 10.11.2023) представника відповідача адвоката Цупки К.Д., про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

15.11.2023 до суду надійшло клопотання (вх..№40183/23) представника ОСОБА_2 адвоката Цупки К.Д., з проханням зупинити провадження у справі.

Ухвалою суду від 22.11.2023 клопотання від 15.11.2022 (вх..№40183/23) повернуто заявнику без розгляду.

15.11.2023 до суду (вх.№40182/23) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому заявник проти задоволення позовних вимог заперечував та вказував, що після виключення відповідача зі списків особового складу академії була визначена сума для відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта за період з 30.08.2016 по 19.04.2019 у розмірі 300861,75 грн. У період з 17.05.2019 по 18.10.2019 ОСОБА_2 здійснювались щомісячні платежі в рахунок погашення витрат на загальну суму 3100 грн. Проте, майже через чотири роки, а саме 07.09.2023 Військовою академією (м.Одеса) скеровано вимогу-пропозицію щодо сплати суми заборгованості у розмірі 297761,75 грн. Зазначає, що контракт з відповідачем був розірваний на підставі підпункту «ж» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», проте, підстави для стягнення витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, з осіб звільнених за цією підставою, з`явились у Законі після звільнення відповідача. Зазначає, що вимоги щодо відшкодування спірних витрат є безпідставними з огляду на те, що відповідач на момент вступу до навчального закладу мав статус учасника бойових дій. Насамкінець відповідач наводить свої висновки щодо необґрунтованого визначення розміру спірних витрат.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

Матеріали справи містять контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (а.с.44-46), укладений між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії та солдатом ОСОБА_2 (Курсант) у якому, окрім іншого, визначені обов`язки курсанта у т.я. відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Відповідно до витягу з наказу Військової академії (м.Одеса) від 26.07.2016 №398 «Про зарахування курсантів на навчання до Військової академії у 2016 році» (а.с.23), наказано, окрім іншого, зарахувати з 26 липня 2016 року курсантами першого курсу Військової академії денної форми навчання в галузь знань, спеціальності та спеціалізації: галузь знань «Транспорт», спеціальність «Автомобільний транспорт», спеціалізація «Автомобілі та автомобільне господарство для Міністерства оборони України» учасника бойових дій з числа осіб, які захищали незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брали безпосередню участь в антитерористичної операції, забезпеченні їх проведення ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з наказу Військової академії (м.Одеса) від 26.07.2016 №42-РС (по особовому складу) (а.с.24), ОСОБА_2 призначено на посаду курсант та згідно витягу з наказу від 30.08.2016 №199 (а.с.25) поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормами, встановлено посадовий оклад у розмірі 530 грн.

Відповідно до витягу з наказу Військової академії (м.Одеса) від 19.04.2019 №39-РС (по особовому складу) (а.с.26-27) курсанта ОСОБА_2 відраховано з числа курсантів Військової академії (м.Одеса) у зв`язку з розірванням контракту військовослужбовцем через небажання продовжувати навчання на підставі рапорту від 18.03.2019 (а.с.37) та наказано 19 квітня 2019 року розірвати контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу з солдатом ОСОБА_2 «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту з військовослужбовцем» та звільнити його з військової служби у запас за підпунктом «ж».

Відповідно до витягу наказу Військової академії (м.Одеса) від 19.04.2019 №88 (по стройовій частині) (а.с.28), наказано, окрім іншого, згідно Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964, солдату ОСОБА_2 відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м.Одеса) з 30.08.2016 по 19.04.2019 в сумі 300861,75 грн.

Матеріали справи містять довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_2 від 19.04.2019 №1/55/1772 (а.с.30), відповідно до якої загальна сума витрат становить 300861,75 грн.

У довідці наявна примітка «згоден» підпис ОСОБА_2 та дата « 19.04.2019».

Також матеріали справи містять розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_2 а саме, грошове забезпечення у розмірі 257138,96 грн (а.с.31), продовольче забезпечення у розмірі 27682,20 грн (а.с.32), речове забезпечення у розмірі 7384,02 грн (а.с.33), спожиті комунальні послуги та енергоносії у розмірі 8656,57 грн (а.с.34).

Військова академія (м.Одеса) скерувала на адресу ОСОБА_2 вимогу пропозицію про порядок та строки відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому начальному закладі від 07.09.2023 №26/1/70 (а.с.13-17) у який зазначалось, що 19.04.2019 адресата виключено зі списків особового складу військової академії, знято зі всіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до Білгород-Дністровського РТЦК та СП Одеської області.

Із посиланням н приписи постанови Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964, та довідку-розрахунок від 19.04.2019 №1/55/1772, Військова академія (м.Одеса) вказувала, що станом на 16.03.2023 заборгованість зі сплати витрат, пов`язаних з утриманням курсанта становить 297761,75 грн, яку необхідно сплатити протягом 10 днів з моменту отримання даної вимоги.

Посилаючись на те, що витрати не відшкодовані, 05.10.2023 Військова академія (м.Одеса) звернулась до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з ч.ч.3, 4 ст. 2 цього Закону, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки.

Згідно ч.5 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абз.4 ч.2 ст. 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абз.3 і 5 ч.2 ст. 23 цього Закону.

Частиною 10 цієї статті передбачено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до пп. «д», «е», «є», «з», «и» п. 1 та пп. «д», «е», «є», «ж», «з» п. 2 ч.5 ст. 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до пп.«д», «е», «є», «з», «и» п. 1 та пп.«д», «е», «є», «ж», «з» п. 2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначає Порядок «Про відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 (далі - Порядок № 964).

Згідно з п.п. 3, 5, 6 цього Порядку №964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних, з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом з Мінфіном, МВС, Адміністрацією Держприкордонслужби, Управлінням державної охорони, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбою.

Витрати відшкодовуються у повному розмірі, зокрема: курсантами, які вислужили встановлений законодавством строк строкової військової служби до вступу у вищий навчальний заклад, курсантами жіночої статі - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк.

Витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю, зокрема, курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

У разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку (пункт 7 Порядку № 964).

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).

За змістом п. 2.1. наведеного Порядку відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування. Витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами. Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях. Витрати на перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад визначаються виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з оплатою транспортних послуг (вартість квитків, зборів та платежів, постільної білизни тощо). До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія. Розрахунок здійснюється виходячи з середнього обсягу споживання на одного курсанта за добу: тепла та гарячої води - 0,0134 ГКал.; води та водовідведення - 0,2074 куб.м; електроенергії - 2,56 кВт/г. При проведенні розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для бюджетних установ і діють у місцевості, в якій розташований ВНЗ, у відповідному навчальному році.

Водночас Порядок нарахування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах залежить від того, чи підпадає курсант під дію п. 5 чи п. 6 Порядку № 964.

Відповідно до п. 2.3 цього Порядку №419/831/240/605/537/219/534 у разі дострокового розірвання контракту відповідні служби (підрозділи) забезпечення навчального процесу здійснюють остаточний розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення, складають довідки-розрахунки та подають їх до кадрового підрозділу ВНЗ. Період навчання, за який здійснюється відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням, визначається з дня зарахування по день виключення курсанта зі списків особового складу ВНЗ.У наказі про звільнення курсанта сума відшкодування відображається узагальнено та вноситься до книги обліку нестач ВНЗ.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки, передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Так, у разі дострокового розірвання контракту, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

З матеріалів справи вбачається, що за умовами укладеного між Військовою академією (м.Одеса) та відповідачем контракту, останній зобов`язався відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу.

Відповідно до витягу з наказу Військової академії (м.Одеса) від 19.04.2019 №39-РС (по особовому складу) (а.с.26-27) курсанта ОСОБА_2 відраховано з числа курсантів Військової академії (м.Одеса) у зв`язку з розірванням контракту військовослужбовцем через небажання продовжувати навчання на підставі рапорту від 18.03.2019 (а.с.37) та наказано 19 квітня 2019 року розірвати контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу з солдатом ОСОБА_2 «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту з військовослужбовцем» та звільнити його з військової служби у запас за підпунктом «ж».

Отже, у відповідача виник обов`язок відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Разом з тим, за наведеного вище правового регулювання, а саме ч.10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п. 7 Порядку № 964, право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Водночас, у разі дострокового розірвання контракту, саме вищий навчальний заклад здійснює розрахунок фактичних витрат за видами забезпечення відповідно до правил пунктів 2.1., 2.3 Порядку №419/831/240/605/537/219/534, про що складає відповідні довідки-розрахунки, а також зазначає суму відшкодування у наказі про звільнення курсанта.

Отже, правильне вирішення спору у цій справі залежить від того, чи ознайомлено відповідача із розрахунком витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі, здійсненим відповідно до приписів Порядку № 964 та Порядку №419/831/240/605/537/219/534, та запропоновано йому добровільно відшкодувати такі витрати.

Саме із відмовою курсанта добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення інших центральних органів виконавчої влади, яким підпорядковані відповідні навчальні заклади, із позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Таким чином, із цільового тлумачення наведених правових норм слідує, що у вимірі спірних правовідносин позивач був зобов`язаний здійснити розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у цьому вищому навчальному закладі, відобразити узагальнену суму відшкодування у відповідному наказі про звільнення курсанта, а також надати йому час на добровільне відшкодування таких витрат. І лише, у разі відмови відповідача здійснити таке відшкодування у добровільному порядку, з наступного дня після спливу визначеного строку добровільного відшкодування, позивач міг звернутися до суду.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19, який є обов`язковим для суду в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №260 затверджено Правила надання послуг поштового зв`язку, відповідно до підпунктів 1, 2, пункту 106 яких, під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

Згідно пункту 114 Правил одержувач може відмовитися від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, про що на поштовому відправленні, бланку поштового переказу або повідомленні про надходження поштового відправлення, поштового переказу робиться відповідна позначка, яка засвідчується його підписом. Підпис представника юридичної особи, уповноваженого на одержання пошти, скріплюється печаткою (за наявності) цієї юридичної особи. Такі поштові відправлення, поштові перекази не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертаються за зворотною адресою. У разі коли одержувач відмовляється засвідчити своїм підписом факт відмови від одержання поштового відправлення, коштів за поштовим переказом, такі поштове відправлення, поштовий переказ зберігаються в приміщенні об`єкта поштового зв`язку протягом установленого пунктом 116 цих Правил строку (крім рекомендованих листів з позначкою Судова повістка), після закінчення якого - повертаються поштовим оператором за зворотною адресою.

Слід звернути увагу, що лист від 07.09.2023, який позивачем був направлений відповідачеві з вимогою відшкодувати спірні витрати, взагалі не був вручений з інших причин 13.09.2023, про що вказує статус відстеження відправлення (а.с.20, 87), що наданий власне позивачем.

Отже, не зважаючи на тривалий термін, який сплив з моменту відрахування відповідача з навчального закладу, позивач не позбавлений права на судовий захист у майбутньому у разі виникнення такої необхідності, при цьому перебіг строку на реалізацію права на звернення закладу вищої освіти до суду з таким позовом розпочинається з наступного дня, визначеного для добровільного відшкодування.

Наведений правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19 та від 10.10.2019 у справі №140/721/19.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що оскільки право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати, пов`язані з організацією навчання для підготовки дисертації, тоді як доказів відмови відповідача від добровільного відшкодування суми таких витрат під час судового розгляду не представлено, а позов подано до закінчення встановленого строку добровільного відшкодування, отже, відповідно до вказаних законодавчих звернення позивача до суду з цим адміністративним позовом слід вважати передчасним, а відтак позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому, суд зазначає, що лише лише обізнаність відповідача з обов`язком відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням, не може вважатися достатньою підставою для стягнення таких витрат у судовому порядку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлена позовна вимога є передчасною, оскільки направлена на захист ще не порушеного права.

За ч.ч. 1, 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі також - ЄСПЛ, Суд).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлерпроти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com Б.г.І. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість («Москаль проти Польщі»). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, interalia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Отже, суд приходить висновку, що Військовою академією (м. Одеса) завчасно та без з`ясування всіх необхідних обставин було прийнято рішення про звернення до суду з позовом про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, а відтак у її задоволенні суд відмовляє.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Суд вважає, що у даній справі ним було надано вичерпну відповідь на всі питання, які входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і в процесуальному аспектах.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Разом із цим, обов`язок суду обґрунтовувати свої рішення не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 29 рішення ЄСПЛ від 9 грудня 2009 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до приписів положень статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 120, 139, 241-246, 250, 255, 258, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач Військова академія (м. Одеса) (65009, м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 10, );

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА

.