Справа № 160/21274/23
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. при секретарі судового засідання Сергієнко В.Ю., за участю: представника позивача Ніколенко М.Є., представника відповідача Куцугуб О.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1
до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області
про визнання протиправним та скасування рішення,
22.08.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21.07.2023 № 1201/82 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ).
25.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.
29.08.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання по справі.
11.09.2023 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вказано, що відповідачем повторно не з`ясовано реальні обставини, які дають можливість залишити за позивачем дозвіл на імміграцію в Україну, зокрема наявність у позивача дитини, яка народилась в Україні і яка знаходиться на її утриманні та потребує її допомоги, яка є громадянином України, тривалість терміну перебування позивача та її сина на території України більше 20-ти років, їх соціальні зв`язки, можливі негативні наслідки у разі розлучення дитини з матір`ю.
12.09.2023 року від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що 28.03.2023 року на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду Новокодацьким відділом у м.Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області були прийняті документи від громадянки Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 для обміну посвідки на постійне проживання в Україні, у зв`язку з досягненням 45-річного віку та 05.04.2023 року керуючись пунктом 46 Порядку оформлення прийнято рішення щодо оформлення посвідки на постійне проживання. 18.04.2023 року на виконання рішення та постанови суду позивач отримала посвідку на постійне проживання № НОМЕР_6 від 06.04.2023 року. 10.04.2023 року відповідачем отримано наказ Державної міграційної служби України №75 від 05.04.2023 року про визнання недійсним деяких посвідок на постійне проживання на підставі висновку ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 14.03.2023 року стосовно громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003 та № НОМЕР_8 від 11.01.2022 року визнані недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню. Так, відповідач зазначив, що враховуючи, що позивачу було змінено підстави отримання дозволу на імміграцію на пункт 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» та донька позивача проживає по посвідці на постійне проживання, яка скасовано, у зв`язку з чим на підставі п.1 статті 12 цього ж Закону передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасованим у разі, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. Факт незаконної видачі посвідки на постійне проживання донці заявниці не розглядалися та не були дослідженні у зазначених рішеннях суду, у зв`язку з чим спірне рішення є правомірним та таким, що відповідає вимога чинного законодавства. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
21.09.2023 року у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
12.10.2023 року судовому засіданні під час розгляду справи по суті протокольною ухвалою витребувано у відповідача копії паспорту, свідоцтва про смерть чоловіка позивача та свідоцтва про їх одруження та оголошено перерву на стадії розгляду справи по суті.
06.11.2023 року від відповідача надійшли додаткові докази по справі.
08.11.2023 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
09.11.2023 року у судовому засіданні під час розгляду справи по суті представник позивача просив задовольнити позовні вимоги, при цьому посилаючись на доводи наведені у позовній заяві та відповіді на відзив.
Представник відповідача у судовому засіданні під час розгляду справи по суті просив відмовити у задоволенні позовних вимог, при цьому посилаючись на доводи наведені у відзиві н позовну заяву.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши думку сторін, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам, що підтверджується національним паспортом серії № НОМЕР_2 від 11.01.2018р.
06.09.2002 pоку Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам та ОСОБА_2 про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис за № 488, згідно свідоцтва про одруження НОМЕР_3 .
12.10.2004 року громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну на підставі п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року № 2491-III (в редакції від 07.06.2001), як дружині громадянина України, з яким вона перебуває у шлюбі понад два роки.
Для підтвердження свого перебування у шлюбі з громадянином України, ОСОБА_1 , надала свідоцтво про одруження серії НОМЕР_9 видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області 06.09.2002 року.
Згідно до наданого заявницею свідоцтва про одруження серії НОМЕР_9 від 06.09.2002 pоку, чоловіком громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначений громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , датою одруження вказано 06.09.2002 року.
За результатами розгляду заяви та поданих документів позивача, ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області складено Висновок щодо надання дозволу на імміграцію та оформлення посвідки на постійне проживання в Україну від 01.12.2004 року, відповідно до якого громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 надано дозвіл на імміграцію в Україну та документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_10 від 01.12.2004.
01.12.2004 року ОСОБА_1 отримала посвідку на постійне проживання серія НОМЕР_4 від 01.12.2004 pоку, термін дії безстроковий, видану УМВС України в Дніпропетровській області.
24.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області з питання обміну посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_10 від 01.12.2004 у зв`язку з досягненням 45-річного віку, про що сформовано відповідну заяву-анкету від 24.02.2021 № 257981000.
18.08.2021 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 24 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, яким, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 01.12.2004 року наданий ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також, згідно до вимог ст. 13 Закону України «Про імміграцію» (в чинній редакції від 18.07.2020), пп.1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 (в редакції від 28.12.2019), скасовано посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_10 видану 03.12.2004 р. ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області на підставі рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 01.12.2004 року.
Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач зверталась до суду щодо його оскарження.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 року у справі № 160/24732/21, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.03.2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково та ухвалено:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 18.08.2021 №1201/24 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На виконання вказаних рішень суду Новокодацьким відділом у м.Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області були прийняті документи від громадянки Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 для обміну посвідки на постійне проживання в Україні, у зв`язку з досягненням 45-річного віку та 05.04.2023 року керуючись пунктом 46 Порядку оформлення прийнято рішення щодо оформлення посвідки на постійне проживання. 18.04.2023 року на виконання рішення та постанови суду позивач отримала посвідку на постійне проживання № НОМЕР_6 від 06.04.2023 року. При оформленні такої посвідки було змінено підстави її отримання на пункт 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», так, як донька позивача громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає по посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003 року.

10.04.2023 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області отримано наказ Державної міграційної служби України №75 від 05.04.2023 року про визнання недійсним деяких посвідок на постійне проживання на підставі висновку ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 14.03.2023 року стосовно громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003 та №900070396 від 11.01.2022 року визнані недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню.

Рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №1201/82 від 21.07.2023 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видне громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці Соціалістичної Республіки В`єтнам, національний паспорт серії № НОМЕР_2 від 11.01.2018 року про те, що їй на підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» скасовано рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну від 01.12.2004 року та від 25.06.2005 року. Видані на підставі цих рішень про надання дозволу на імміграцію посвідки на постійне проживання НОМЕР_4 від 03.12.2004 року та №900080909 від 06.04.2023 року скасовані відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне місце проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321.

Позивач вважає вказане рішення про скасування дозволу на імміграцію протиправним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 33 Конституції України закріплено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до частини першої статті 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно з Протоколом №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб (пункти 1-3 статті 2).

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про імміграцію» від 7 червня 2001 року № 2491-III.

Так, ст.1 Закону України «Про імміграцію» визначено, що у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні: імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Згідно ст.10 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію не надається: 1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку; 2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено; 3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я; 4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи; 5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Статтею 12 Закону України «Про імміграцію» визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Процедура провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенція центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію. Регулюються Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983

Згідно із п.21 Порядку №1983 питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до п.22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу. У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно із п.24 Порядку №1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Підпунктом 1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Так, судом встановлено, зокрема відповідно до висновку про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого заступником начальника ГУДМС у Дніпропетровській області від 21.07.2023 року, що до 12.10.2004 року громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 звернулася до ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області із заявою про надання їй дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», як дружина громадянина України, з яким вона перебуває у шлюбі понад два роки (чоловік - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12.11.1998 року документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_11 виданий Баглійським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в у Дніпропетровській області. Свідоцтво про шлюб від 06.09.2002 року серії НОМЕР_3 ВРАГС Дніпровського РУЮ м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Шлюб зареєстровано 06.09.2002).

01.12.2004 року інспектором ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області капітаном поліції Дорофєєвою О.С. було складено висновок щодо надання дозволу на імміграцію в Україну та оформлення посвідки на постійне проживання в Україні на підставі якого 01.12.2004 громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 .

Під час проведення повторної перевірки було встановлено, що чоловік громадянки ОСОБА_1 - гр. України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент подання заяви про оформлення дозволу на імміграцію в Україну помер, про що зазначено в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_12 , яке видане 19.03.2004 (а/з про смерть № 373 від 19.03.2004). Отже, дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий на підставі документів, які втратили чинність та підлягав скасуванню.

У зв`язку з чим 25.06.2005 року ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області був складений висновок за результатами додаткової перевірки підстав щодо постійного проживання в Україні громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , згідно якого було прийнято рішення щодо зміни підстав надання дозволу на імміграцію з пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» на пункт 6 частини 2 статті 4 цього ж Закону (донька - громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає по посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003).

24.02.2021 року громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 звернулася до ГУДМС у Дніпропетровській області з питання обміну посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

18.08.2021 року ГУДМС у Дніпропетровській області складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 та прийнято рішення № 24 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

У висновку від 18.08.2021 року зазначено, шо рішення щодо зміни підстав надання дозволу на імміграцію гр. ОСОБА_1 суперечить вимогам імміграційного законодавства України з наступних причин:

- донька заявниці - громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 отримала дозвіл на імміграцію спільно з батьком будучи неповнолітньою особою на підставі пункту 2 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки її батько був призначений опікуном над громадянкою України ОСОБА_7 ;

-у свідоцтві про народження громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яке долучено до матеріалів справи № 60239 про оформлення та видачу їй посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003 зазначено, що її мати громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (паспорт матері та згода на імміграцію в Україну неповнолітньої дитини разом з батьком до справи не долучено), а до матеріалів справи № 64234 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , долучено дублікат свідоцтва про народження її дитини громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в якому зазначено, що її мати громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- для осіб зазначених у пункті 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що до заяви додається документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні. Згідно чинного законодавства України фінансові зобов`язання перед батьками можуть нести тільки повнолітні діти (після досягнення 18 - річного віку). Тобто вказана вимога статті 9 Закону України «Про імміграцію» не могла бути виконаю 25.06.2005, так як донька заявниці на той час була неповнолітньою. Ураховуючи викладене встановлено, що громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 отримала дозвіл на імміграцію безпідставно, 18.08.2021 їй направлено повідомлення № 1201.3.1-9252/12.3-21 та копія рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

04.03.2021 року на підставі підпункту 9 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 321 (далі - Порядок оформлення) Г`УДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання № НОМЕР_13 та 04.03.2021 направлено листом № 1201.3.1-2013/12.2-21 заявниці.

13.12.2021 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/24732/21 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_8 до Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/24732/21 від 06.07.2022 частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 , а саме: визнати протиправним та скасувати рішення ГУДМС у Дніпропетровській області від 18.08.2021 № 1201/24 про скасування дозволу на У імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.03.2023 року Третім апеляційним адміністративним судом по справі № 160/24732/21 винесена постанова про залишення без задоволення скаргу ГУДМС у Дніпропетровській області та рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/24732/21 від 06.07.2022 року залишити без змін.

28.03.2023 року на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду Новокодацьким відділом у м. Дніпрі ГУДМС у Дніпропетровській області були прийняті документи від громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для обмін) посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку з досягненням 45-річного віку та 05.04.2023 керуючись пунктом 46 Порядку оформлення прийнято рішення щодо оформлення посвідки на постійне проживання.

10.04.2023 року Головним управлінням Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області отримано Наказ Державної міграційної служби України № 75 від 05.04.2023 року Про визнання недійсними деяких посвідок на постійне проживання на підставі висновку ГУДМС у Дніпропетровській області від 14.03.2023 року стосовно громадянки Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003 та № 900070396 від 11.01.2022 визнані недійсними та такими, шо підлягають вилученню та знищенню.

12.04.2023 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.07.2022 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.03.2023 року у справі № 160/24732/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

18.04.2023 року на виконання рішень вищезазначених судів гр. ОСОБА_1 отримала посвідку на постійне проживання № НОМЕР_6 від 06.04.2023.

Враховуючи вище викладене та той факт, що громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 змінено підстави отримання дозволу на імміграцію на пункт 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» (донька - громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає по посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003. яка скасована 05.04.2023 Наказом Державної міграційної служби України № 75) пунктом 1 статті 12 цього ж Закону передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасованим у разі якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів., що втратили чинність.

Таким чином, з`явилися нововиявлені обставини, а саме факт незаконної видачі посвідки на постійне проживання донці заявниці, які не розглядалися та не були досліджені у зазначених вище судових провадженнях, що дає підстави для прийняття нового рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до підпункту 1 пункту 64 та підпунктом 4 пункту 72 Порядку оформлення, посвідка на постійне проживання скасовується у разі скасування розводу на імміграцію відповідно до статті 12 Закону України «Про міграцію», вилучається, визнається недійсною та знищується у разі її скасування.

З огляду на вищезазначені обставини, відповідач дійшов висновку про скасування висновків ВГІРФО УМВС України в Дніпропетровській області від 01.12.2004 та 25.06.2005 про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасування, визнати недійсними та такими, що підлягають вилученню та знищенню, видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_4 від 03.12.2004 № 900080909 від 06.04.2023, строком дії до 05.04.2033, орган видачі 1203.

Разом з тим, відповідно до висновку від 21.07.2023 року зазначено, що ОСОБА_1 має право на оформлення дозволу на імміграцію в Україну відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 закону України «Про імміграцію», оскільки її син громадянин України.

На підставі вказаного рішення було прийнято спірне в цій справі рішення від 21.07.2023 № 1201/82 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто, з вищевикладеного вбачається, що дозвіл на імміграцію позивачу було надано на підставі документів, що втратили чинність, а саме відповідно до пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки донька - громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає по посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003, яка скасована 05.04.2023 Наказом Державної міграційної служби України № 75.

Враховуючи викладене, та те, що єдиною підставою отримання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стало те, що її донька - громадянка Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає по посвідці на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_7 від 24.10.2003, яка скасована 05.04.2023 Наказом Державної міграційної служби України № 75, суд дійшов висновку, що спірне рішення прийнято відповідачем правомірно та у відповідності вимог чинного законодавства.

Разом з тим, суд не приймає до уваги посилання позивача в якості обґрунтування вказаного позову на наявність у неї родини в Україні та дитини, яка є громадянином України, так як відповідні обставини не мають відношення до предмету цього спору. Між тим, наявність у іноземця дитини, яка є громадянином України, є самостійною підставою для надання дозволу на імміграцію поза квотою імміграції, при цьому доказів звернення позивача з відповідною заявою до суду не надано.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 30 липня 2020 року (справа № 320/849/19).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що скасовуючи дозвіл на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відповідач діяв правомірно, а тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 21.07.2023 № 1201/82 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), є такими що задоволенню не підлягають.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України, не вирішується.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул.В.Липинського, 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст.295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 20.11.2023 року.

Суддя М.В. Дєєв