Справа № 619/6219/21
Суддя: Рєзнікова С.С.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 р.Справа № 619/6219/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 06.06.2023, головуючий суддя І інстанції: Гуляєва Г.М., вул. Жовтнева, 235, смт. Котельва, Котелевський, 38600, повний текст складено 06.06.23 по справі № 619/6219/21

за позовом ОСОБА_1

до Чернігівської митниці

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2021 позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Чернігівської митниці, в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Чернігівської митниці в справі про порушення митних правил №0800/10200/21 від 30.11.2021, а провадження у справі про порушення митних правил, порушеного у відношенні ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 469 Митного кодексу України, закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.

Розпорядженням голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 23.02.2023 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про визнання протиправною та скасування постанови у справі про порушення митних правил прийнято до свого провадження.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 06.06.2023 позовну заяву залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Валківського районного суду Харківської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо позивач не прибув (повторно не прибув, якщо він не є суб`єктом владних повноважень) у підготовче засідання чи у судове засідання без поважних причин або не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 5 ст. 205, п. 4 ч. 1 ст. 240 КАС України, можливе виключно за наявності сукупності таких умов: а) належне повідомлення позивача про дату, час і місце судового засідання; б) ненадходження заяви позивача про розгляд справи за його відсутності; в) неявка позивача в судове (підготовче) засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини такої неявки; г) неможливість розгляду справи по суті за відсутності позивача; ґ) відсутність вимоги відповідача щодо розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що справа перебуває у провадженні тривалий проміжок часу, а також те, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки повторно не з`явилася у судові засідання 14.03.2023, 27.03.2023, 10.05.2023 та на 06.06.2023, а її неявка перешкоджає повному та всебічному розгляду справи, а тому суд вважає, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи, розгляд справи судом першої інстанції був призначений, зокрема, на 14.03.2023, 27.03.2023, 10.05.2023 та на 06.06.2023 та позивач у вказані засідання не прибула.

Про дату, час та місце судових засідань по справі позивач повідомлялась шляхом надсилання судових повісток засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, вказана кореспонденція повернулась на адресу суду без вручення на підставі закінчення терміну зберігання, що підтверджено відповідними довідками Укрпошти.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 127 КАС України, часом вручення повістки вважається: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

В свою чергу, положення КАС України не передбачають повернення рекомендованих листів з відміткою повернення кінець терміну зберігання (за закінченням встановленого строку зберігання), така відмітка не передбачена як причина невручення судової повістки. Ця відмітка не розкриває суті причини неможливості вручити адресату відповідний рекомендований лист.

Отже, така відмітка не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає, чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), сформульовану в рішенні від 08.11.2018, у справі Созонов та інші проти України , в якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що повернення поштового відправлення, яким позивачу направлено повістки про виклик, з відміткою повернення - за закінченням терміну зберігання, не може свідчити про обізнаність позивача щодо її існування та як наслідок, наявності у позивача можливості прибути у визначену судом дачу, час та місце на призначене судове засідання.

Крім того, в апеляційній скарзі зазначено, що позивач мешкала в с. Руська Лозова Харківської області, яке було окуповано в перші години повномасштабного вторгнення РФ в Україну 24.02.2022. Переміститись на підконтрольну Україні територію позивач разом з хворою матір`ю змогла лише у травні 2022 року до м. Валки Харківської області. Вказано, що поштове відділення до с. Руська Лозова не функціонує, а пошту привозять з м. Харкова не регулярно. Проживання в с. Руська Лозова є вкрай небезпечним та складним через замінування та відсутність електроенергії, газо та водопостачання, відсутність коштів на ремонт власного житла, що було пошкоджено внаслідок обстрілів.

Стосовно висновків суду про обізнаність позивача про дату, час і місце розгляду справи, оскільки інформація про розгляд справи розміщується на сайті суду і є загально доступною, однак, позивач не цікавиться провадженням у справі, в апеляційній скарзі позивачем зазначено, що остання мешкає у умовах де відсутній інтернет, а тому зважаючи на вказані обставини позивач була позбавлена можливості вжити заходи щоб дізнатись про стан провадження. Про постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали позивачу стало відомо від знайомої, яка зустріла працівника пошти, який привіз кореспонденцію до с. Руська Лозова.

Тобто, вказані обставини в своїй сукупності свідчать про вчинення судом першої інстанції дій з метою повідомлення позивача про розгляд справи, але зважаючи на обставини військового стану відповідне повідомлення було формальним.

Колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у п. 29 постанови від 27.05.2020 у справі №9901/11/19, які полягають у наступному «Законодавче формулювання частини п`ятої статті 205 КАС України «… якщо неявка перешкоджає розгляду справи» означає, що суд може розглянути позов по суті, однак не зобов`язаний цього робити. Це законодавче формулювання змістовно викладено у вигляді умови, яка в кожному конкретному випадку (правовій ситуації, казусові) повинна оцінюватися окремо в межах відповідних спірних правовідносин, які диктують її застосування.».

На переконання колегії суддів суд першої інстанції не надав належної правової оцінки поважності причин неявки в судові засідання, а тому дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав повторної неявки позивача до суду.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право на захист у суді своїх прав і свобод є конституційною гарантією, яка забезпечується реальною можливістю усякій заінтересованій особі звернутися до суду у встановленому законом порядку про захист прав, свобод та інтересів та можливістю обирати спосіб захисту, використовуючи при цьому всі дозволені законодавством інструменти та засоби.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

У рішенні в справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вказане вище, колегія вважає передчасним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення адміністративного позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно з ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Враховуючи, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали від 06.06.2023 порушено норми процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Котелевського районного суду Полтавської області від 06.06.2023 скасуванню, а справа №619/6219/21 направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 06.06.2023 по справі №619/6219/21 скасувати, справу направити до Котелевського районного суду Полтавської області для продовження розгляду .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя С.С. Рєзнікова
Судді Л.В. Мельнікова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 22.11.2023 року