Справа № 380/11514/23
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/11514/23 пров. № А/857/14403/23

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Матковської З.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 року (рішення ухвалене у м. Львові судом у складі головуючого судді Мартинюка В.Я.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дії щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи судді, що дає право на відставку і щомісячне довічне грошове утримання 2 роки строкової військової служби та половину навчання у вищому навчальному закладі у виді 2 років і здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76 відсотків суддівської винагороди працюючого судді (лист від 31 березня 2023 року), зобов`язання зарахувати до стажу роботи судді, що дає право на відставку і щомісячне довічне грошове утримання 2 роки строкової військової служби та половину навчання у вищому навчальному закладі у виді 2 років і здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із стажу 33 повних років в розмірі 76 відсотків суддівської винагороди працюючого судді на певній посаді, з урахуванням уже фактично виплачених сум, починаючи з 01.11.2022 року.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 27.03.1988 по 09.10.1995 він працював на посаді судді Яворівського районного суду, а з 10.10.1995 по 04.07.2017 - на посаді судді Апеляційного суду Львівської області. Звільнений з посади судді Львівського Апеляційного суду Львівської області у зв`язку поданням заяви про відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України на підставі рішення Вищої ради правосуддя за №1642/0/15-17 від 20.06.2017. З 04 липня 2017 перебуває на обліку в Личаківському об`єднаному Управлінні Пенсійного фонду України м.Львова та згідно протоколу від 08.09.2017 за №2206 позивачу призначено довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків від заробітної плати судді на відповідній посаді та зараховано 29 років 3 місяці та 5 днів судового стажу. Проте, проходження строкової військової служби та половину навчання у вищому закладі до стажу судді, всупереч довідки та подання Апеляційного суду Львівської області йому зараховано не було. Вважає, що з 19.02.2020 року, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 року у справі №2-р/2020, у нього виникло право (підставва) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII в розмірі 76 відсотків суддівської винагороди (50% за 20 років необхідного стажу + 26% за 13 додаткових років стажу), а у відповідача виник обов`язок провести такий перерахунок. Зазначає, що листом від 31 березня 2023 року йому було відмовлено у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 76 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19 лютого 2020 року відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 за №1402-VIII, яким не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та щомісячне довічне грошове утримання часу служби у Збройних силах та половини навчання у вищому навчальному закладі, а відтак звернувся з позовом до суду. Посилається на висновки викладені у рішеннях Верховного Суду (постанова від 19 червня 2018 року у справі №243/4458/17, постанова від 18 червня 2020 року у справі №498/337/17, постанова від 15 листопада 2021 року у справі №580/6051/20). Просив позов задоволити.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 року адміністративний позов задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці (посвідчення №02675), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 20.06.2017 № 1642/0/15-17 ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Львівської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Згідно наказу Апеляційного суду Львівської області від 04.07.2017 № 23-К суддю ОСОБА_1 , який Рішенням Вищої ради правосуддя звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку, виключено зі штату Апеляційного суду Львівської області з 04.07.2017.

Як вбачається з трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 27.03.1988 по 09.10.1995 працював на посаді судді Яворівського районного народного суду Львівської області, з 10.10.1995 - на посаді судді Апеляційного суду Львівської області.

Згідно відомостей зазначеної трудової книжки позивач:

- проходив строкову військову службу з 18.05.1980 по 10.06.1982;

- навчався у Харківському юридичному інституті з 01.09.1983 по 01.07.1987.

Проходження строкової військової служби позивача у ЗС СРСР з 18.05.1980 по 10.06.1982 підтверджується довідкою Шевченківського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 20.03.2023 року за №29/4.

Відповідно до диплому НОМЕР_2 про вищу юридичну освіту позивач навчався у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського з 1983 по 1987.

Згідно з розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді №0530/37/17 від 04.07.2017, виданим Апеляційним судом Львівської області, позивачу включено проходження строкової військової служби з 18.05.1980 по 10.06.1982 (2 роки і 22 дні), навчання у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського з 01.09.1983 по 01.07.1987 (2 роки), роботу на посаді судді Яворівського районного народного суду Львівської області з 27.03.1988 по 09.10.1995 (7 років 06 місяців 12 днів) та роботу на посаді судді Апеляційного суду Львівської області з 10.10.1995 по 04.07.2017 (21 рік 08 місяців 24 дні), що загалом становить 33 роки 03 місяці 28 днів.

Позивач звертався до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки №07.20/320/2020 від 13.03.2020 року про суддівську винагороду для такого обчислення станом на 18.02.2020 року.

Рішенням №1492 від 24.03.2020 року Відділу з питань перерахунку пенсій №10 ГУ ПФ України у Львівській області позивачу було відмовлено у проведенні перерерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке було оскаржене в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року у справі №380/7326/20 адміністративний позов задоволено повністю; визнано протиправним рішення Відділу з питань перерахунків пенсій № 10 Управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 № 1492 від 24.03.2020; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Львівського апеляційного суду №07.20/320/2020 від 13.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021 року вищезазначене рішення залишено без змін.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою від 28.02.2023 року про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій просив включити до стажу, що дає право на призначення довічного грошового утримання судді службу в армії та половину строку його навчання у Харківському юридичному інституті, що становить 2 роки та провести з 08.09.2017 року перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання, в розмірі 76 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, згідно із довідкою Апеляційного суду Львівської області за №07.20/320/2020.

Листом Головного управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області від 31 березня 2023 року позивача повідомлено, що щомісячне довічне грошове утримання обчислено в розмірі 68% грошового утримання судді згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13.03.2020 №07.20/320/2020, виданою Львівським апеляційним судом (233 322,00*68%) та становить 158 658,96 грн. Зазначає, що рішенням суду від 15.10.2020 у справі №380/7326/20 зобов`язань, щодо обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 76% суддівської винагороди судді на Головне управління не покладено.

Позивач вважає, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота відповідно до статті 137 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, а відтак зарахування до суддівського стажу половину періоду проходження військової служби та навчання чинним законодавством не передбачено.

Статтею 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість судді гарантуються Конституцією і законами України.

Частиною сьомою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 р. №1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII ) передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України та законом гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 положення пункту 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) і мотивуючи це своє рішення Конституційний Суд України зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (пункт 4 частини шостої статті 126 Конституції України).

З 19.02.2020, наступного дня з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону №1402-VIII.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року у справі №380/7326/20 в тому числі, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно із довідкою Львівського апеляційного суду №07.20/320/2020 від 13.03.2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

При проведенні відповідачем перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу зменшено розмір суддівської винагороди судді до 68 відсотків, оскільки не було зараховано в суддівський стаж його службу у Збройних силах та половини навчання у вищому навчальному закладі, а відтак за захитсом своїх прав та інтересів він звернувся з позовом до суду.

Частиною третьою статті 142 Закону № 1402-VІІІ встановлено щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Абзацом четвертим пункту 34 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.

Апеляційним судом встановлено, що позивач з 27.03.1988 по 09.10.1995 працював на посаді судді Яворівського районного народного суду Львівської області, а з 10.10.1995 по 04.07.2017 - на посаді судді Апеляційного суду Львівської області (Приказ від 28.03.88 №12-ЛС; Ухвала Львівської обласної Ради народних депутатів 19-20 червня 1990; Наказ від 10.10.1995 №86-К; Указ Президента України від 04.09.1995 №816/95; Постанова Верховної Ради України від 08.07.2005 року №2788-IV).

Вказане підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці №0530/37/17 від 04.07.2017, виданого Апеляційним судом Львівської області та записами трудової книжки НОМЕР_1 позивача.

З 18.05.1980 по 10.06.1982 проходив строкову військову службу та з 01.09.1983 по 01.07.1987 навчався у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 43 Закону № 2862-XII (із змінами, внесеними Законом від 24 лютого 1994 року № 4015-12) до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Абзацом другим пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» визначено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Відтак, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби.

Аналогічна правова позиція відображена Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі №280/2167/21.

Позивач має право на зарахування до його стажу період проходження строкової військової служби з 18.05.1980 по 10.06.1982 (2 роки і 23 дні) та половину навчання у Харківському юридичному інституті ім.Дзержинського (01.09.1983 по 01.07.1987), що становить згідно розрахунку від 04.07.2017 №0530/37/17 - 2 роки.

Загальний стаж позивача ОСОБА_1 для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у розумінні Закону № 1402-VIII складає повних 33 років.

Згідно рішення перерахунку пенсії позивача від 01.02.2021 № 15, з 19.02.2020 основний розмір його пенсії від середнього заробітку становить 158 858,96 грн. та обчислено таку в розмірі 68% на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.10.2020 року у справі №380/7326/20.

Основний розмір довічного грошового утримання позивача після перерахунку складає 68%, проте з урахуванням вимог ч. 3 ст.142 Закону № 1402-VIII, суд вважає, що такий розмір повинен складати 76% (за 20-річний стаж 50% та 2% за кожний рік віпрацьований понад 20-річний стаж, тобото 26% (13 повних років)) суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Дана норма (ч. 3 ст.142 Закону № 1402-VIII) неконституційною не визнавалась.

Зменшення відсотку основного розміру довічного грошового утримання позивача було здійснено не у спосіб, передбачений Конституцією України та Закону № 1402-VIII, а в контексті положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції відбулося втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.

Таким чином, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402- VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону №1402- VIII.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом від 24.09.2021 у справі №620/5437/20.

Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VІІІ від 02.06.2016 року, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Відповідно до ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII, з наступними змінами та доповненнями, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не застосувавши наведені норми та правові висновки Верховного Суду у спірних правовідносинах діяв не у відповідності та не у спосіб передбачений Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 року у справі №380/11514/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
З. М. Матковська