Справа № 380/20434/23
Суддя: Крутько Олена Василівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 рокусправа № 380/20434/23

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Крутько О.В.,

розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 у якому заявлено позовні вимоги: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не звільненні з військової служби ОСОБА_1 за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Ухвалою суду від 11.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем 3 роти 1 стрілецького батальйону 10 окремої гірсько-штурмової бригади ВЧ НОМЕР_1 . Позивач має на утриманні 3 дітей віком до 18 років, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , актами обстеження умов проживання від 13.03.2023 р., від 23.03.2023 р., затверджених директором ЛКП «Під Зуброю» Гапонюк О. М. та майстрами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , нотаріально завіреною заявою колишньої дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про отримання грошових коштів в оплату аліментів від 14.03.2023 р., випискою з картки про переказ грошових коштів на рахунок дружини ОСОБА_4 з метою утримання дітей - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , свідоцтвом про шлюб позивача зі ОСОБА_7 (після шлюбу - ОСОБА_8 ), рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06.03.2014 р. про розірвання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , розрахунком заборгованості по аліментах за ОСОБА_9 . Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Позивач повідомляє, що він подав до ВЧ НОМЕР_1 рапорт про дострокове звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме - у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років згідно із Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу». Разом із рапортом позивачем подавалися усі необхідні документи в оригіналах або нотаріально засвідчених копіях. Проте, позивачем було отримано відмову у задоволення рапорту з підстави недоведеності факту утримання ним 3-х дітей віком до 18 років.

Позивач вважає, що забезпечення дотримання внутрішніх процедур покладається саме на керівника військової частини, і не може бути підставою для відмови в реалізації рапорту порушення процедури подання «по команді» в тому випадку, коли військовослужбовець не має реальної можливості подати рапорт по команді.

Позивач стверджує, що належним доказом утримання пасинка є довідка про заборгованість по аліментах рідного батька та акти про утримання пасинка вітчимом. Ці документи були подані разом з рапортом.

Позивач наполягає, що відсутність у нього бажання подовжувати військову службу, а також перебування на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, є підставою для звільнення з військової служби. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивачем порушено процедуру подання рапорту, оскільки такий адресований безпосередньо командиру Військової частини НОМЕР_1 . Натомість для звільнення військовослужбовця з військової служби йому необхідно подати рапорт встановленої форми на ім`я безпосереднього командира, який в порядку підпорядкування клопотатиме про задоволення рапорту військовослужбовця перед вищими командирами.

Відповідач стверджує, що позивач не долучив до рапорту належних доказів перебування на його утримання 3-ох дітей. Зазначає, що одним з доказів встановлення юридичного факту перебування на утриманні ОСОБА_1 сина від попереднього шлюбу його дружини ОСОБА_10 може бути судове рішення про позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_11 - ОСОБА_12 .

Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, є військовослужбовцем 3 роти 1 стрілецького батальйону 10 окремої гірсько-штурмової бригади ВЧ НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 20.06.2023 про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 13 підпункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю на утриманні трьох дітей віком до 18 років. Рапорт направлено відповідачу рекомендованим листом № 960 та вручено 04.07.2023.

До рапорту були долучені наступні документи: копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , акт № 61 від 23.03.2023, розрахунок заборгованості по аліментах від 16.03.2023, копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , заяву ОСОБА_13 від 14.03.2023, довідки з АТ КБ «ПриватБанк» від 15.03.2023, копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , копія рішення суду № 445/1528/13-ц від 24 квітня 2014 року, копія рішення суду № 462/9113/13-ц від 06.03.2014, копія протоколу про адміністративне правопорушення № 783337 від 23.02.2023, відомості з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб № 116971 від 14.03.2023, заява ОСОБА_9 від 12.06.2023.

Окрім того з заявою про звільнення позивача з військової служби звертався представник позивача адвокат Жмуцький М.В. (заява від 13.04.2023 № 13/04).

На зазначену заяву представника позивача Військова частина НОМЕР_1 надала відповідь від 15.05.2023 про відсутність документально визначених підстав для звільнення ОСОБА_1 з військової служби. Відповідач також зазначив, що рапорт позивача на адресу військової частини не надходив.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд виходив з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з частинами 2, 3, 5 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 6 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Видом військової служби є зокрема військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" унормований початок, призупинення і закінчення проходження військової служби.

Відповідно до частини 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а у частині 4 цієї статті наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, зокрема: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1), під час воєнного стану (пункт 2).

Законом України "Про внесення зміни до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану" від 20.09.2022 року №2599-IX, який набрав чинності 01.10.2022 року, підпункт "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" доповнено новим абзацом та передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Згідно з частиною 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (надалі - Положення).

Згідно п. 233 Положення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно із пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 Інструкції передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема відповідно до пункту 5 Додатку 19 Інструкції від 10.04.2009 №170 при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 №413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Таким чином, розгляд рапорту військовослужбовця про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнення даних про проходження особою військової служби, документальне підтвердження періодів служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проведення розрахунку вислуги років військової служби.

Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Отже, подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Однак, позивачем не надано жодних доказів його звернення з рапортом про звільнення з військової служби на підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", поданого в установленому порядку.

Системний аналіз вищевказаної норми пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються за сімейними обставинами, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу, у зв`язку з перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Для отримання правової підстави для звільнення заявника від військової служби необхідно довести факт перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Як вже зазначалося звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Позивач не надав доказів про подання відповідачу оригіналів документів, які підтверджують підставу для звільнення його з військової служби.

Позивач в обґрунтування наявності підстав для звільнення з військової служби покликається на перебування у нього на утриманні 3-ох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (від попереднього шлюбу) та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (сина дружини ОСОБА_10 ).

Суд зауважує, якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.

Так, в силу положень ч.1 ст.268 Сімейного кодексу України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, в контексті спірних відносин, позивач мав би обов`язок по утриманню неповнолітнього сина своєї дружини, як щоб їх матір або зазначені у цій нормі особи (у разі їх наявності) з поважних причин не могли б надавати їм належного утримання.

Позивачем не було доведено таких обставин.

З наданих до суду документів не можливо встановити чи має можливість дружина позивача утримувати свою дитину; чи наявні у її сина інші родичі, наведені в ч.1 ст.268 СК України, які можуть його утримувати; у який спосіб позивач утримує пасинка, які ним виплати здійснені і т.п.

Суд критично оцінює акт № 61 від 23.03.2023 комісії в складі майстрів ЛКП «Під Зуброю» Бодьо І.М., Грицая С.М., які у цьому акті зазначили з покликанням на пояснення сусідів про перебування на утриманні ОСОБА_1 ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначений акт не є належним доказом перебування на утриманні позивача ОСОБА_11 .

Також суд звертає увагу, що позивач до матеріалів справи не долучив також доказів належного утримання своїй дітей ( ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) станом на дату звернення до відповідача з рапортом від 20.06.2023.

До матеріалів справи долучено виписку АТКБ «ПриватБанк» за період з 01.01.2020 до 12.03.2023 (а.с.21-22) про перерахування коштів колишній дружині позивача ОСОБА_13 , згідно якої дата останнього перерахування коштів 30.10.2022.

Тобто, долучені до рапорту документи жодним чином не підтверджували факт перебування у позивача на утриманні трьох і більше неповнолітніх дітей, щоб могло бути підставою звільнення позивача з військової служби на підставі положень пп. "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не дотримано законодавчо визначену процедуру подання рапорту, а також не долучено належних документів для підтвердження підстав для звільнення його з військової служби.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" .

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.139 КАС України, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 14, 77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Крутько О.В.