Справа № 340/7447/23
Суддя: Р.І. БРЕГЕЙ
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року справа № 340/7447/23

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брегея Р.І., розглянувши в м.Кропивницький у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (далі Управління) про визнання протиправними і скасування вимог щодо сплати боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі внесок) та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду зі заявою до Управління про визнання протиправними і скасування вимог від 25 жовтня і 28 листопада 2019 року щодо сплати боргу з внеску в сумі 23785,08 грн та 26539,26 грн.

Водночас просив суд зобов`язати відповідача виключити відомості про заборгованість зі сплати внеску у сумі 37788,74 грн з інтегрованої картки платника податку в інформаційний системі органів Державної податкової служби.

Повідомив, що не набув статусу фізичної особи-підприємця, оскільки не зареєструвався у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі Реєстр).

Зазначив, що не здійснював підприємницьку діяльність і не подавав жодної податкової звітності.

Звертав увагу, що про існування вимог дізнався у серпні 2023 року, переглядаючи інформацію в електронному кабінеті платника податків.

Управління заперечило стосовно задоволення позову, подавши відзив на нього (а.с.49-53).

Зазначило, що незалежно від отримання доходу у позивача виник обов`язок сплачувати внесок у мінімальному розмірі, який встановлено законом.

Пояснило, що обчислення внеску здійснюється не тільки на підставі актів перевірки, а й інших документів.

Стверджує, що 26 січня 2022 року проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.44-46).

Суд, дослідивши матеріали справи, зробив висновок про часткове задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини і факти, що стали підставами звернення.

Так, позивач 18 травня 2000 року зареєструвався як фізична особа-підприємець (а.с.75-77).

До 01 липня 2004 року не відбулась державна реєстрація припинення підприємницької діяльності (а.с.75-77).

Реєстр почав діяти з 01 липня 2004 року.

Державна реєстрація і припинення підприємницької діяльності у Реєстрі відбулись 26 січня 2022 року за його власним рішенням (а.с.17-18, 75-77).

Управління зазначило, що ФОП ОСОБА_1 перебував на загальній системі оподаткування (а.с.49-53).

З 2004 року позивач не подає податкової й іншої звітності, оскільки, як стверджує, не здійснював підприємницьку діяльність (а.с.1-12).

25 жовтня 2019 року Управління прийняло вимогу щодо позивача про сплату внеску в сумі 23785,08 грн (а.с.30).

Грошове зобов`язання нараховане за період з січня 2017 року по червень 2019 року (а.с.49-53).

28 листопада 2019 року Управління прийняло вимогу щодо ОСОБА_1 про сплату внеску в сумі 26539,26 грн (а.с.27).

Грошове зобов`язання нараховане за період з січня 2017 року по вересень 2019 року (а.с.49-53).

Управління сповістило, що не складали акт перевірки перед формуванням вимог (а.с.56-58).

Відповідач повідомив, що внесок нараховано на підставі інтегрованої картки платника податків (а.с.56-58).

Податковий орган вимоги надсилав на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.27-33).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, яка видана Відділом реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького від 13 листопада 2019 року, ОСОБА_1 з 30 березня 2006 року зареєстрований за згаданим адресом (а.с.16).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не отримував вимоги про сплату внеску (а.с.28-29, 31-33).

Позов подано до суду 28 серпня 2023 року (а.с.41).

Юридична оцінка, встановлених судом, обставин і фактів справи.

Перш за все, спірні правовідносини врегульовано приписами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон).

Щодо строку звернення до суду.

Так, приписами частин 1 і 2 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписами частини 4 статті 25 Закону встановлено, що вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Отже, Закон встановлює лише строк звернення зі скаргою на вимогу в порядку адміністративного оскарження до органу доходів і зборів вищого рівня.

У порядку судового оскарження подається позов до суду.

Строк сплати зобов`язання не можна ототожнювати зі строком звернення до суду в порядку його узгодження, якщо про це прямо не зазначено в законі.

Приклад цьому приписи ПК України.

Зокрема, строк сплати податкового зобов`язання, яке виникло на підставі податкового повідомлення-рішення, суттєво відрізняється від строку оскарження останнього в судовому порядку.

Водночас приписами частини 4 статті 8 Закону (в редакції на час прийняття вимог) встановлено, що порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Тому строк звернення до суду стосовно оскарження вимог встановлено КАС України.

ОСОБА_1 не пропустив його.

Про існування вимог дізнався у серпні 2023 року, переглядаючи інформацію в електронному кабінеті платника податків.

Позов подано до суду 28 серпня 2023 року.

Тому немає підстав вирішувати клопотання про поновлення строку звернення до суду (а.с.1-12).

Щодо статусу фізичної особи-підприємця.

Так, 01 липня 2004 року набув чинності Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (далі Закон 2).

З часом назву Закону 2 змінили на «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань».

Приписами частини 1 статті 4 Закону 2 (в редакції на час набрання чинності) встановлено, що державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону 2 (в редакції на час набрання чинності) передбачено, що державний реєстратор протягом 2004-2005 років при надходженні від юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної картки, відповідно до вимог статті 19 цього Закону, зобов`язаний провести заміну раніше виданих їм свідоцтв про державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка. При цьому реєстраційний збір за заміну свідоцтва про державну реєстрацію не стягується.

Отже, фізична особа-підприємець, яка зареєстрована до 01 липня 2004 року, позбавлялась такого правового статусу шляхом заміни свідоцтва про державну реєстрацію та внесення запису про припинення реєстрації до Реєстру.

01 липня 2010 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» щодо спрощення механізму державної реєстрації припинення суб`єктів господарювання» (далі Закон 3), який набрав чинності 03 березня 2011 року.

Приписами пунктів 2-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону 3 встановлено, що процес включення до Єдиного державного реєстру відомостей

про юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстрованих до 01 липня 2004 року, завершується через рік, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Усі юридичні особи і фізичні особи-підприємці, створені

та зареєстровані до 01 липня 2004 року, зобов`язані у встановлений пунктом 2 цього розділу строк подати державному реєстратору реєстраційну картку для включення відомостей про них до Єдиного державного реєстру та для заміни свідоцтв про їх державну реєстрацію на свідоцтва про державну реєстрацію єдиного зразка або для отримання таких свідоцтв.

Свідоцтва про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, оформлені з використанням бланків старого зразка та видані до 01 липня 2004 року, після настання встановленого пунктом 2 цього розділу строку вважаються недійсними.

Отже, до 03 березня 2012 року ОСОБА_1 мав право перереєструватись як фізична особа-підприємець у Реєстрі.

У разі невчинення таких дій свідоцтво про реєстрацію фізичною особою-підприємцем, яке видано у 2000 році, з 04 березня 2012 року вважалось недійсним.

Оскільки ОСОБА_1 таких дій не вчинив, то з 04 березня 2012 року втратив правовий статус фізичної особи-підприємця.

Приписами пункту 1 частини 1 статті 4 Закону встановлено, що платником єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців).

Приписами частини 1 статті 128 ГК України передбачено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Приписами частини 1 статті 58 ГК України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Отже, упродовж 2017-2019 років, за які нараховано внесок, ОСОБА_1 не набув статусу фізичної особи-підприємця.

Тому не є платником внеску.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про протиправність вимог Управління про сплату внеску (порушення припису пункту 1 частини 2 статті 2 КАС України).

Що стосується вимоги про зобов`язання здійснити коригування в інформаційній системі Державної податкової служби України про відсутність боргу, то суд зазначає наступне.

Так, обов`язок вчинити такі дії виникне в Управління після набрання рішенням суду законної сили.

Тому звернення до суду в цій частині позову передчасне.

Таким чином суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог у зв`язку із відсутністю спору на час звернення до суду.

Підсумовуючи, суд зробив висновок про часткове задоволення позову.

Судові витрати складаються з судового збору у сумі 1073,60 грн і коштів, які сплачені за правничу допомогу, у сумі 6500 грн (а.с.13, 70).

Приписами частини 7 статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У позовній заяві, яка подана до суду 28 серпня 2023 року, заявлено про понесення судових витрат (а.с.1-12, 41).

09 серпня 2023 року ОСОБА_1 і адвокат Горщар С.В. уклали договір про надання правової допомоги (до звернення до суду) (а.с.64-67).

16 жовтня 2023 року складено акт приймання-передачі надання юридичних послуг (а.с.69).

Загальна сума вартості послуг складається з гонорару у сумі 6500 грн за: збір доказів; підготовку, формування і подачу позовної заяви; складання відповіді на відзив; усні консультації; інформування про рух справи (а.с.69).

Судом встановлено, що адвокат склав позовну заяву і відповідь на відзив, в котрих структуровано зазначив норми права, корті регулюють спірні правовідносини, сутність порушеного права і фактичні обставини справи.

Адвокат отримав кошти за надання юридичних послуг, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 09 серпня 2023 року (а.с.70).

Приписами частини 9 статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідач не заявив клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

Сума витрат на правничу допомогу прийнятна з урахуванням складності справи, затраченого адвокатом часу на виготовлення процесуальних документів, значення для позивача.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до приписів статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.139, 243-246, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовільнити позов частково.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 25 жовтня 2019 року про сплату ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 23785,08 грн.

Визнати протиправною і скасувати вимогу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області від 28 листопада 2019 року про сплату ОСОБА_1 боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 26539,26 грн.

Відмовити у задоволені позову в іншій частині вимог.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 7573,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду в апеляційному окрузі, що включає Дніпропетровську, Запорізьку та Кіровоградську області, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Р.І. БРЕГЕЙ