Справа № 620/5556/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року справа №620/5556/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Суть спору: до Чернігівського окружного адміністративного суду звернувся Харківський національний університет Повітряних Сил імені Івана Кожедуба з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 243 665 грн 99 коп. на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що підставою звернення до суду стало невиконання відповідачем умов підписаного контракту про проходження військової служби (навчання), укладеного між Міністерством оброни України в особі начальника університету і відповідачем, який був розірваний через систематичне невиконання відповідачем умов контракту, що обумовило обов`язок відшкодування відповідачем витрат на його утримання у розмірі 243 665 грн 99 коп.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 адміністративну справу №620/5556/22 передано за підсудністю до Київського окружного адміністративного суду.

03.02.2023 матеріали адміністративної справи №620/5556/22 надійшли на адресу суду та за результатами автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Дудіну С.О.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.02.2023 відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує та просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач, зокрема, вказує, що укладений ним контракт з Міністерством оброни України не передбачає такої підстави для відшкодування витрат, пов`язаних з їх утриманням, як дострокове розірвання через невиконання освітньої програми, оскільки він був укладений до внесення змін до частини 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на які посилається позивач.

Крім того, на думку відповідача, у законодавстві України відсутні умови щодо відшкодування правильно обрахованих та виплачених сум грошового забезпечення військовослужбовця, у тому числі з підстав розірвання контракту, звільнення з військової служби, навіть з підстав притягнення до відповідальності за тяжкі злочини, а умови Порядку № 964 та Наказу № 419 мають дискримінаційні ознаки, не відповідають нормам вищої юридичної сили.

Відповідач також зазначає, що оскільки навчання курсанта є військовою службою і не виключає виконання під час навчання завдань військової служби, грошове забезпечення військовослужбовця не відноситься до витрат, пов`язаних із утриманням курсанта у навчальному закладі, а є видатками у сфері соціального забезпечення військовослужбовця, виплаченими за період військової служби.

Також відповідач стверджує, що заявлені до відшкодування витрати не підтверджені позивачем відповідними доказами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в :

Між Міністерством оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба генерала-майора Турінского Олександра Васильовича та солдатом ОСОБА_1 19.07.2019 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу щодо проходження ОСОБА_1 військової служби (навчання) у Харківському національному університеті Повітряних Сил імені Івана Кожедуба, яким, поміж іншого, передбачено обов`язок курсанта відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Як вбачається з Витягу з наказу начальника Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба №189 від 12.07.2022, солдата ОСОБА_1 , курсанта 131/1 навчальної групи 3-го курсу (набору 2019 року) льотного факультету університету, відраховано від подальшого навчання, у зв`язку з розірванням контракту, за невиконання освітньої програми та відповідно до пункту 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України припинено чинність дії контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу достроково, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем, з 13.07.2021.

Визначено стягнути суму у розмірі 243 665 грн 99 коп. за період навчання в університеті, відповідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, та пункту 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Передбачено видати атестат та з 13 липня 2021 року виключити позивача зі списків змінного складу університету, всіх видів забезпечення.

Згідно загального розрахунку коштів на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , фактичні витрати, пов`язані з утриманням, складають 243 665 грн 99 коп., а саме:

- по грошовому забезпеченню 151 516 грн 76 коп.;

- по продовольчому забезпеченню 45 600, 78 коп.;

- по речовому забезпеченню 15 649 грн 26 коп.;

- по медичному забезпеченню 13 740 грн 18 коп.;

- по перевезенню до місця щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку - 0 грн;

- по оплаті комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 17 159 грн 01 коп.

У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку заборгованість не відшкодував, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі, з приводу чого суд зазначає таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби встановлено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) (тут і далі в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 Закону № 2232, початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України (частина третя статті 24 Закону № 2232).

Підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу проводиться у вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів (частина перша статті 25 Закону № 2232).

Порядок проведення підготовки громадян України для проходження військової служби на посадах осіб рядового, сержантського і старшинського та офіцерського складу встановлюється Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, спільно з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки (частина друга статті 25 Закону № 2232).

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону №2232-XII з громадянами України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону.

Частиною десятою статті 25 Закону №2232-XII (в редакції станом на момент прийняття відповідачем наказу від 12.07.2022 №189) визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з"пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 №964 затверджено Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, яким визначено механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі (далі - Порядок №964).

Витрати відшкодовуються Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управлінню державної охорони, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Держспецтрансслужбі (пункт 2 Порядку №964).

Згідно приписів пунктів 3, 4 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із

Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою

зовнішньої розвідки.

Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів (пункт 4 Порядку №964).

Пунктом 7 Порядку №964 визначено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно з пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534 (далі - Порядок розрахунку витрат), відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Відповідно до пункту 2.1.1 Порядку розрахунку витрат витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Згідно з пунктом 2.1.2 Порядку розрахунку витрат витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

Згідно з пунктом 2.1.3 Порядку розрахунку витрат витратами на речове забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта речовим майном згідно з нормами забезпечення та лазне-пральними послугами.

Відповідно до пункту 2.1.4. Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Згідно з пунктом 2.1.6. Порядку розрахунку витрат до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Зміст викладених положень законодавства свідчить, що на курсанті вищого навчального закладу у разі дострокового розірвання контракту через невиконання освітньої програми лежить обов`язок відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому він проходив військову службу (навчання).

Судом встановлено, що контракт достроково розірвано через невиконання освітньої програми, що зумовлює відшкодування відповідачем витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі.

При цьому суд визнає непереконливими посилання відповідача на те, що на момент укладення контракту існувала інша редакція частини десятої статті 25 Закону №2232-XII, оскільки у даному випадку юридичне значення має редакція цієї норми, яка існувала станом на момент прийняття відповідачем наказу від 12.07.2022 №189 про відрахування відповідача від подальшого навчання та виключення його зі списків складу університету. Саме на цей час редакція частини десятої статті 25 Закону №2232-XII передбачала в якості передумови для відшкодування відрахованим від навчання курсантом витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, дострокове розірвання контракту через невиконання освітньої програми, що і було вказано в у наказі. Більш того, суд звертає увагу на те, що відповідач не скористався своїм правом та не оскаржив цей наказ у судовому порядку, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави не приймати цей наказ до уваги.

Загальна сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, становить 243 665,99 грн., що підтверджується матеріалами справи, зокрема, відповідним розрахунком.

Суд вважає непереконливими твердження відповідача про неправомірність вимог позивача про повернення виплачених сум грошового забезпечення, з посиланням на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11.02.2019 року у справі № 617/640/16-ц.

Так, суд зауважує, що вказана постанова Верховного Суду не є релевантною до спірних правовідносин, позаяк не стосується випадків відшкодування відрахованими від навчання курсантами витрат, пов`язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі Збройних Сил України.

Суд зауважує, що у даному випадку застосуванню підлягають спеціальні норми, а саме: ч.10 ст.25 Закону №2232-ХІІ, Порядок №964 та Порядок від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, які закріплюють обов`язок курсанта відшкодувати витрати, пов`язані з їх утриманням у закладах вищої освіти, у тому числі виплачене грошове забезпечення, в разі розірвання контракту, зокрема, через невиконання освітньої програми.

Доказів добровільного відшкодування суми витрат, пов`язаних з утриманням відповідача у вищому військовому навчальному закладі Збройних Сил України - Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба як і доказів оскарження суми витрат, що підлягає відшкодуванню, відповідач суду не надав.

Відтак, відповідач, не зважаючи на обов`язок з відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням під час проходження військової служби (навчання) у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба, будучи ознайомленим з розрахунком нарахованих сум витрат, станом на день розгляду справи не здійснив відшкодування витрат добровільно, а тому таке відшкодування підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому, суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою цієї ж статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноваженьобов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки дана справа не пов`язана з оскарженням рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у даному випадку кожною стороною має бути доведена правомірність своєї позиції, що відповідає засадам змагальності.

Так, відповідно до частини третьої статті 2 КАС України однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є змагальність сторін.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, засади змагальності покладають на відповідача обов`язок довести суду правомірність його заперечень та надати суду докази відсутності у нього заборгованості перед позивачем, або докази відсутності у нього обов`язку такого відшкодування.

Натомість, під час розгляду справи такі докази відповідач суду не надав, як і не надав доказів неправомірності формування позивачем відповідних сум, підтверджених розрахунком.

Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03, Рішення від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини звернув увагу, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).и повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах «Beyeler v. Italy» № 33202/96, «Oneryildiz v. Turkey» № 48939/99, «Moskal v. Poland» № 10373/05).

Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги ненадання відповідачем доказів погашення ним заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки під час розгляду цієї справи, позивач витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз не поніс, підстави для стягнення судових витрат з відповідача відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету Повітряних Сил імені Івана Кожедуба суму у розмірі 243 665,99 грн. (двісті сорок три тисячі шістсот шістдесят п`ять гривень 99 копійок) на відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.