Справа № 280/6009/23
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 листопада 2023 року Справа № 280/6009/23 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 (далі - позивач) до Запорізької обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому позивач просить суд стягнути із Запорізької обласної прокуратури на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 280/782/21 про поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, починаючи з 20.05.2021 по 01.11.2021 включно в розмірі 111 802,08 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона в органах прокуратури Запорізької області, а потім Запорізької обласної прокуратури, працювала з січня 2015 року, а 15.12.2015 року на підставі наказу прокурора Запорізької області № 663к її призначено на посаду прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури. Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури № 2492к від 24.12.2020 позивача звільнено з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 29.12.2020 року. Вважаючи звільнення незаконним, 28.01.2021 року позивач звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Офісу Генерального прокурора та Запорізької обласної прокуратури про скасування рішення кадрової комісії, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 в справі № 280/782/21 позов позивача задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури № 2492к від 24.12.2020 про звільнення позивача з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 29.12.2020; поновлено позивача в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області з 30.12.2020 року; стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30.12.2020 по 19.05.2021. Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області. Відповідачем зазначене рішення не виконано, позивача поновлено на посаді не було. Разом з тим постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 року апеляції відповідачів задоволені, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 в адміністративній справи №280/782/21 скасовано, а у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постановою Верховного Суду від 30 червня 2022 року касаційна скарга позивача залишена без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 в справі № 280/782/21 залишені без змін. Оскільки відповідачем рішення суду, яке підлягало негайному виконанню, не виконувалось з 20 травня 2021 року по 01 листопада 2021 року, то позивач звернулася до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 07.08.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

30.08.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначає, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі № 280/782/21 частково задоволено позов ОСОБА_3 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення, наказу, зобов`язання вчинити певні дії. Зокрема, визнано протиправним та скасовано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 24 грудня 2020 року № 2492к про звільнення ОСОБА_3 з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 29 грудня 2020 року, поновлено ОСОБА_3 в органах Запорізької обласної прокуратури з 29 грудня 2020 року на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, а також, стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу. Проте, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, Запорізької обласної прокуратури задоволено, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Таким чином, на теперішній позивача не визнано незаконно звільненою, у зв`язку з цим відпали нормативні підстави для її поновлення на посаді, а відтак й причини для задоволення похідної від попередньої вимоги про виплату ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді. Відповідач вважає, що неможливо одночасне застосування стягнення середнього заробітку як за ст. 117 КЗпП України, так і за статтею 235 цього Кодексу. Просить відмовити у задоволенні позову.

30.08.2023 від представника Запорізької обласної прокуратури надійшло клопотання про призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.

30.08.2023 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_3 без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду із позовом.

Ухвалою суду від 07.09.2023 представнику відповідача відмовлено у задоволенні клопотання про призначення розгляду справи №280/6009/23 у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року у задоволенні клопотання представника Запорізької обласної прокуратури про застосування наслідків пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та залишення позовної заяви без розгляду відмовлено.

11.09.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він, посилаючись на позиції Верховного Суду, викладені за аналогічними спорами, спростовує твердження відповідача. Зазначає, що виконання рішення суду в цьому випадку не викликало будь-яких труднощів та не вимагало вжиття якихось значних зусиль.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення учасників справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.

Позивач з 2015 року по 29.12.2020 працювала в органах прокуратури Запорізької області, перед звільненням на підставі наказу від 24.12.2020 №2492к займала посаду прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року у справі №280/782/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано наказ керівника Запорізької обласної прокуратури №2492к від 24.12.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області з 29.12.2020.

Поновлено ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області з 30.12.2020.

Стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 30 грудня 2020 року по 19 травня 2021 року в сумі 93168,40 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місць у розмірі 10787,91 грн.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021 рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 травня 2021 року по справі №280/782/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із висновками суду апеляційної інстанції, викладеними у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2021, позивач звернулась з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 21.07.2022 року касаційну скаргу позивачки залишено без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02.11.2022 року у справі №280/782/21 - без змін.

Оскільки позивача поновлено на посаді не було, р а ішення суду яке підлягало негайному виконанню залишилось невиконаним, позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 2 статті 372 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

За приписами положень частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною 8 статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Відповідно частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16 лютого 2018 року у справі №807/2713/13-а, від 27 червня 2019 року у справі №821/1678/16, від 31 липня 2019 року у справі №813/593/17, від 25 вересня 2019 року у справі №813/4668/16, від 27 листопада 2019 року у справі №802/1183/16-а, від 19 грудня 2019 року у справі №2а-7683/12/1370, від 05 лютого 2020 року у справі №815/1676/18, від 05 березня 2020 року у справі №280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі №500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі №826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі №640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі №826/3465/18.

Суд зазначає, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2021 року у справі №640/755/19.

За приписами статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, законодавчо закріплено обов`язок боржника виконати рішення суду щодо поновлення стягувача на роботі негайно після проголошення судового рішення.

В даному випадку негайного поновлення позивача на роботі не відбулось, внаслідок чого відповідач має виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виконання рішення суду.

Щодо посилань відповідача на те, що рішення суду у справі №280/782/21 ним оскаржувалось та в подальшому скасоване Третім апеляційним адміністративним судом та Верховним Судом, а також на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про поновлення на посаді та не надавав трудову книжку, суд зазначає наступне.

За приписами статті 48 КЗпП України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

З наведеного вбачається, що облік трудової діяльності здійснюється в електронній формі, а трудова книжка зберігається у працівника, і лише на його вимогу до неї вносяться відповідні записи. Відтак, доводи відповідача про ненадання позивачем трудової книжки не відповідають приписам статті 48 КЗпП України.

У постанові від 15 лютого 2023 року по справі №460/16522/21 Верховний Суд за аналогічних обставин виклав наступну позицію:

«52. У справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин статтю 236 КЗпП, мотивувавши це тим, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року у справі №460/6002/20 в частині поновлення позивача на роботі було скасоване постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 3 листопада 2021 року.

53. Слід віддати належне цьому висновку судів попередніх інстанцій, позаяк викладена мотивація причини через яку, на їхній погляд, стаття 236 КЗпП не може бути застосована у справі, має певну логіку і містить у собі раціональне зерно.

54. Водночас сформований ними погляд на розв`язання указаного питання є неповним, адже не враховує того, що незастосування статті 236 КЗпП у подібних випадках здатне потурати невиконанню судових рішень.

55. Також подібне правозастосування сприяє негативній практиці, за якої роботодавець зволікатиме з виконанням рішення про поновлення особи на роботі допоки апеляційний суд не перегляне справу.

56. У цьому контексті слід зважати й на те, що інститут звернення рішення суду до негайного виконання покликаний забезпечувати швидкий і реальний захист прав працівника. Цей інститут не заперечує можливості скасування в апеляційному порядку рішення, допущеного до негайного виконання, проте на стадії апеляційного оскарження віддає перевагу інтересам працівника.

57. Зрештою стаття 236 КЗпП не містить у собі застереження про те, що скасування рішення про поновлення на роботі звільняє роботодавця від обов`язку оплатити працівнику вимушений прогул при затримці його виконання.

58. На основі цих обставин і міркувань Суд дійшов висновку, що у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі факт подальшого скасування цього рішення в апеляційному порядку не позбавляє особу права на отримання середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення та, відповідно, не звільняє роботодавця від обов`язку здійснити таку виплату.

59. Інакше застосування статті 236 КЗпП може атакувати принцип обов`язковості судового рішення та здатне підважити процесуальний інститут звернення рішення суду до негайного виконання.

60. З огляду на викладене Суд не може погодитися з висновком судів попередніх інстанцій стосовно того, що скасування рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 5 липня 2021 року у справі №460/6002/20 у частині поновлення на роботі виключає можливість застосування статті 236 КЗпП до спірних правовідносин».

З врахуванням зазначеної правової позиції Верховного Суду суд відхиляє посилання відповідача на скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції у справі №280/6009/23.

Крім того, у постанові від 01 серпня 2023 року по справі №640/34546/21 Верховний Суд зазначив наступне:

«Щодо твердження скаржника про те, що позивачем не подавалося жодної заяви про поновлення на посаді в Офісі Генерального прокурора, що слугувало б підтвердженням його волевиявлення продовжувати фактичну службу на відповідній посаді, Верховний Суд зазначає, що усталеною є позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2022 року у справі №280/4402/21».

В цій же постанові від 01.08.2023 у справі № 640/34546/21, яка є подібною за предметом позовних вимог та обставинами, Верховний Суд зазначив, що спір про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка не передбачає будь-яких обмежень щодо строку звернення до суду.

З врахуванням викладеного доводи відповідача про неподання позивачем заяви про поновлення на посаді, а також пропущення позивачем строків звернення до суду, судом не беруться до уваги.

Крім того, конструкція норми статті 236 КЗпП України не містить застереження щодо необхідності встановлення провини роботодавця у несвоєчасному виконанні рішення суду про поновлення звільненого працівника, сам факт затримки виконання рішення є підставою для застосування приписів цієї статті.

Враховуючи викладене, судом встановлено факт несвоєчасного виконання відповідачем рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 року у справі №280/782/21 в частині поновлення позивача на посаді.

Період затримки виконання рішення становить з 20.05.2021 (наступний день після проголошення рішення суду у справі №280/782/21) по 01.11.2021 (день напередодні винесення постанови Третім апеляційним адміністративним судом у справі 280/782/21, яким скасовано рішення суду першої інстанції) 114 робочих днів.

Відповідно до рішення Запорізького окружного адміністративного суду та постанови Третього апеляційного адміністративного суду у справі № 280/782/21 середньоденна заробітна плата позивача становила 980, 72 грн.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки виконання відповідачем рішення суду становить: 980, 72 грн. * 114 робочих днів = 111 802,08 грн.

В той же час, суд приймає до уваги, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.10.2022 в справі № 280/4099/21 стягнуто із Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 000,00 грн. за період з 30.04.2021 по 23.06.2022, тобто в тому числі і за період часу, яким обґрунтовані позовні вимоги і в цій справі № 280//6009/23 (з 20.05.2021 по 01.11.2021).

Отже, для усунення одночасного стягнення відшкодувань, передбачених статтями 117 та 236 КЗпП, необхідно розрахувати розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2021 по 01.11.2021 для його врахування при визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення за цей же період.

Так, як зазначалося вище, затримка виконання рішення тривала період часу з 20.05.2021 по 01.11.2021 (включно), що становить 114 робочих днів.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.10.2022 стягнуто з Запорізької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 20 000,00 грн. за період з 30.04.2021 по 23.06.2022, тобто за 289 робочих днів.

Отже, цим рішенням було стягнуто відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП, у середньоденному розмірі в сумі 69,20 грн. із розрахунку 20 000,00 грн./289 днів.

Таким чином, на підставі рішення суду від 17.10.2022 стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 20.05.2021 по 01.11.2021 в сумі 7 888,8 грн. (69,20 грн. Х 114 днів).

З огляду на викладене, враховуючи факт стягнення відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП, на підставі рішення суду від 17.10.2022 у справі №280/4099/22 за період часу з 20.05.2021 по 01.11.2021 (що не заперечується сторонами), то в цій справі №280/6009/23 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення в розмірі 103 913,28 грн. (111 802 грн. 7888,8 грн.).

Відповідно до частини 1 статі 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими і підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Статтею 139 КАС України, визначено порядок розподілу судових витрат.

Зважаючи на той факт, що у позивач звільнений від сплати судового збору в силу вимог пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», а доказів здійснення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять, то питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із Запорізької обласної прокуратури (69057, м. Запоріжжя, вул. Матросова, 29-а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.05.2021 у справі № 280/782/21 про поновлення ОСОБА_1 в органах Запорізької обласної прокуратури на посаді рівнозначній посаді прокурора Вільнянського відділу Токмацької місцевої прокуратури Запорізької області, починаючи з 20.05.2021 по 01.11.2021 в розмірі 103 913,28 грн. (сто три тисячі дев`ятсот тринадцять гривень двадцять вісім копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова