Справа № 500/6458/23
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/6458/23

10 листопада 2023 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі-ПФУ), із заявою та відповідними документами на призначення пенсії за віком.

28.09.2023 року листом №1900-0209-8/41431 відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомлено позивача, що йому відмовлено у призначені пенсії. Рішення ПФУ мотивоване тим, що у позивача відсутній страховий стаж роботи необхідний для призначення пенсії за віком.

Позивач вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №83 від 08.08.2023 року є необґрунтованим та незаконним, а також ухвалене зі значною кількістю помилок, що лише свідчить про поверхневе вивчення поданих документів. У зв`язку із чим, позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 11.10.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 10.11.2023. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Вік позивача 62 роки 11 місяців.

За доданими документами до страхового стажу не враховано:

період з 05.09.1990 по 01.04.1991, оскільки наказ про прийняття дописаний чорнилом іншого кольору;

період з 01.04.1991 по 20.08.1991, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено із порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено найменування підприємства;

період з 27.01.1992 по 06.04.1992, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення;

період з 15.03.1995 по 28.09.1995, оскільки запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 28.09.2023 року за №1900-0209-8/41431 позивачу направлено відмову у призначенні пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV).

З огляду на зазначене, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не вбачає у своїх діях будь-яких ознак порушення прав позивача на соціальне забезпечення, а саме на перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

На підставі викладеного представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити.

Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.

На підставі статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судовий розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058-IV).

Вік позивача 62 роки 11 місяців.

За доданими документами до страхового стажу не враховано:

період з 05.09.1990 по 01.04.1991, оскільки наказ про прийняття дописаний чорнилом іншого кольору;

період з 01.04.1991 по 20.08.1991, оскільки запис про прийняття на роботу здійснено із порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме в розділі «Відомості про роботу» в заголовку не зазначено найменування підприємства;

період з 27.01.1992 по 06.04.1992, оскільки в даті наказу про звільнення міститься виправлення;

період з 15.03.1995 по 28.09.1995, оскільки запис про звільнення не засвідчений відбитком печатки.

28.09.2023 року листом №1900-0209-8/41431 відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомлено, що позивачу відмовлено у призначені пенсії. Рішення ПФУ мотивоване тим, що у нього відсутній страховий стаж роботи необхідний для призначення пенсії за віком.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №83 від 08.08.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема з 01 січня 2020 по 31 грудня 2020 року не менше 27 років. За відсутності страхового стажу роботи 27 років, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року від 20-30 років.

Як видно з матеріалів справи, стаж для визначення права на призначення пенсії за віком позивача становить 19 років 02 місяці 17 днів, при цьому страховий стаж особи становить 18 років 08 місяців 08 днів.

Якщо здійснити обчислення періодів які не враховані, а це термін 1 рік 3 місяці і 23 дні, і відняти від стажу згідно трудової книжки у 22 роки 5 місяців 1 день, то стаж роботи позивача становить 21 рік 3 місяці і 16 днів, що є достатнім стажем для призначення пенсії за віком.

Отже, враховуючи вище викладене, а саме допущення помилок обрахуванні трудового стажу та помилок в визначені періодів свідчить лише про поверхневе та не всебічне вивчення документів наданих при поданні заяви на призначення пенсії.

Тому, посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в оскаржуваному рішенні на недостатній страховий стаж для призначені пенсії за віком є безпідставним.

Також, варто звернути увагу, що не може слугувати підставою для неврахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивача, посилання ПФУ на дописування наказу чорнилом іншого кольору, відсутності зазначення найменування підприємства, виправлення в даті наказу на звільнення чи відсутність відбитку печатки, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу за неналежний порядок ведення-та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Вказана обставина не може бути підставою для позбавлення позивача щодо конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про надання пенсії за віком.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Даний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі №220/989/17.

Як вже зазначено вище, згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження стажу необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 21.02.2020 року у справі № 307/3091/16-а, відповідно до якої - для надання документів на підтвердження наявного трудового стажу законодавцем встановлений алгоритм дій, що йдуть у певній послідовності. Зокрема, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, визначено трудову книжку. За її відсутності черговим елементом для підтвердження стажу виступають: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами, законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме: встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Відповідно до п.4 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» - відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначення пенсії, у недоліках таких записів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17.

Відповідно до п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 року №58 - до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Крім того, відповідно до ч. З ст.23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. З ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача є записи про відповідний трудовий стаж, зокрема, за спірні періоди з відомостями, які відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Посилання ПФУ в оскаржуваному рішенні на відсутність відтиску печатки на записі про звільнення не може слугувати підставою для неврахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Вказана обставина не може бути підставою для позбавлення конституційного права позивача на соціальний захист щодо вирішення питання про надання пенсії за віком.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення його трудової книжки.

Вище вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17.

Відновленням порушеного права позивача є зобов`язання ПФУ повторно розглянути заяву позивача №2443 від 31.07.2023 року за призначенням пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 05.09.1990 року по 01.04.1991 року, з 01.04.1991 року по 20.08.1991 року, з 27.01.1992року по 06.04.1992року та 15.03.1995року по 28.09.1995року, а також здійснення вірного обчислення трудового стажу.

Обираючи такий спосіб захисту порушених прав позивача, суд мотивував тим, що статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії. При цьому позивач подавав заяву та документи про призначення пенсії саме до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області і саме це управління не прийняло до уваги надані позивачем документи, що підтверджують стаж позивача, також при призначенні пенсії пбзивач буде перебувати на обліку в даному управлінні, яке в подальшому буде нараховувати та виплачувати йому пенсію.

Отже, саме Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повинно відповідати за цими вимогами.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції від 02.10.2023 року.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного у правління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії та зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 05.09.1990 року по 01.04.1991 року, з 01.04.1991 року по 20.08.1991 року, з 27.01.1992року по 06.04.1992 рік та 15.03.1995року по 28.09.1995рік, а також здійснення вірного обчислення трудового стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №2443 від 31.07.2023 року про призначенням пенсії за віком, зарахувавши до його страхового стажу періоди роботи з 05.09.1990 року по 01.04.1991 року, з 01.04.1991 року по 20.08.1991 року, з 27.01.1992 року по 06.04.1992 року та 15.03.1995 року по 28.09.1995 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області сплачений судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, відповідно до квитанції від 02.10.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2023 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження/місце проживання: майдан Волі, 3,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП 14035769).

Головуючий суддя Подлісна І.М.