Справа № 520/24418/23
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

20 листопада 2023 року Справа № 520/24418/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету цивільного захисту України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії щодо відмови Національного університету цивільного захисту України, оформленої листом від 07.08.2023 року № 8801-2173/8806, в перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту з 01.01.2020 року по дату звільнення ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, визначивши посадовий оклад і оклад за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня кожного календарного року розрахункового періоду (з 01.01.2020 року по 22.02.2021 року) на відповідний тарифний коефіцієнт з обов`язковим перерахунком в ці місяці розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії від визначених окладів, а також протиправними дії щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 роки;

- зобов`язати Національний університет цивільного захисту України (61023, м. Харків, вул. Чернишевська, 94, ) здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, яке визначити (з урахуванням раніше сплачених сум): за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14.11.2019 294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року, за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 15.12.2020 1082-IX "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 1 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії за період з 01.01.2021 року по 22.02.2021 року;

- зобов`язати Національний університет цивільного захисту України (61023, м. Харків, вул. Чернишевська, 94, ) здійснити нарахування та виплату індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 роки.

Ухвалою суду від 11.09.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у адміністративній справі за вищевказаним позовом.

Представником відповідача через канцелярію суду було подано відзив, в якому, зокрема, вказано на обставини пропущення позивачем строку на звернення до суду.

В обґрунтування доводів про пропущення позивачем строку на звернення до суду із посиланням на положення ст. 122 КАС України вказано, що з аналізу позовних вимог вбачається, що предметом цього спору є неперерахування та невиплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 01.01.2020 по 22.02.2021, ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.02.2018 року. При цьому, позов подано до суду у вересні 2023 року, оскільки грошове забезпечення є періодичним платежем, отже про неналежний його розмір позивач мав знати протягом часу його отримання. В той же час, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом позивачем не надано.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та зазначені представником відповідача доводи, зазначає наступне.

Згідно із положеннями ч.1 та ч.2 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до ч.13 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з частиною третьою та п`ятою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Так, у цій справі позивач звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просить надати оцінку діям щодо відмови Національного університету цивільного захисту України, оформленої листом від 07.08.2023 року № 8801-2173/8806, в перерахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту з 01.01.2020 року по дату звільнення ОСОБА_1 у розмірі 50% місячного грошового забезпечення, визначивши посадовий оклад і оклад за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня кожного календарного року розрахункового періоду (з 01.01.2020 року по 22.02.2021 року) на відповідний тарифний коефіцієнт з обов`язковим перерахунком в ці місяці розмірів щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії від визначених окладів, а також діям щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 01.02.2018 роки.

Втім, положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 КЗпП України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Офіційне тлумачення положення указаної норми надав Конституційний Суд України у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 і №9-рп/2013.

Так, у рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 (справа №1-13/2013) Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України Про оплату праці необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття заробітна плата і оплата праці, які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Верховний Суд, надаючи оцінку поняттям грошова винагорода, одноразова грошова допомога при звільненні та оплата праці і заробітна плата, які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, виснував, що вказані поняття є рівнозначними.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

До усіх виплат, право на отримання яких має працівник відповідно до умов трудового договору та державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (посадовий оклад, оклад за військовим званням, компенсація за невикористані відпустки, інші виплати), також належить і виплата надбавки та премії, які, відповідно, є складовою заробітної плати.

Верховний Суд у постанові від 08.06.2023 року у справі №240/15540/20, надаючи оцінку поняттям «грошова винагорода», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «оплата праці» і «заробітна плата», які використовується у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, також виснував, що вказані поняття є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

Також, суд зазначає, що згідно норм Законів України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та "Про індексацію грошових доходів населення" індексація є складовою грошового забезпечення.

Проте, на момент виникнення спірних правовідносин, частина друга статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 р. № 1236 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Матеріали справи свідчать, що до суду з даним позовом позивач звернулась із використанням системи Електронний суд 05.09.2023 року, тобто у межах строку, визначеного законодавством.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивач не пропустила строк на звернення до суду з даним позовом.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що доводи представника відповідача про пропущення позивачем строку на звернення до суду є необґрунтованими та недоведеними.

Також, суд зазначає, що згідно із положеннями ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, з метою об`єктивного, повного і всебічного розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність витребування від позивача належним чином засвідченої копії відмови Національного університету цивільного захисту України, оформленої листом від 07.08.2023 року № 8801-2173/8806, а також, від відповідача інформації про розрахунок виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту, а також складові грошового забезпечення, що були враховані під час здійснення розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Також, суд зазначає, що відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Приписами статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи викладене, суд попереджає позивача та відповідача про наслідки невиконання судового рішення та відповідальність, передбачену законодавством за невиконання судового рішення.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240-241, 243, 248, 250, 257-262, 294, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника Національного університету цивільного захисту України про застосування наслідків пропущення позивачем строку на звернення до суду - відмовити.

Витребувати від:

- ОСОБА_1 належним чином засвідченої копії відмови Національного університету цивільного захисту України, оформленої листом від 07.08.2023 року № 8801-2173/8806;

- Національного університету цивільного захисту України інформацію про розрахунок виплаченої ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту, а також складові грошового забезпечення, що були враховані під час здійснення розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Витребувані докази надати до Харківського окружного адміністративного суду у строк протягом 5 днів з дня отримання даної ухвали суду з дня отримання зазначеної ухвали з дотриманням вимог ч.9 ст. 79 КАС України.

Попередити позивача та відповідача про наслідки невиконання судового рішення та відповідальність, передбачену законодавством за невиконання судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Мельников Р.В.