Справа № 320/8640/22
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року № 320/8640/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним рішення № 93 від 14.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи з 16.01.1976 по 26.05.1976, з 02.07.1976 по 28.05.1977, з 24.11.1984 по 16.05.1985, з 23.06.1989 по 03.11.1989, з 14.11.1990 по 28.01.1991, з 11.02.1992 по 30.07.1993, з 02.08.1993 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 06.10.1998, період навчання з 17.09.1976 по 17.01.1977 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.04.2022.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 16.01.1976 по 26.05.1976, з 02.07.1976 по 28.05.1977, з 24.11.1984 по 16.05.1985, з 23.06.1989 по 03.11.1989, з 14.11.1990 по 28.01.1991, з 11.02.1992 по 30.07.1993, з 02.08.1993 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 06.10.1998, період навчання з 17.09.1976 по 17.01.1977 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.04.2022.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року відкрито провадження у адміністративній справі та ухвалено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою про призначення йому пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області протиправно відмовило у призначенні пенсії, пославшись на недостатність страхового стажу для призначення пенсії.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву, відповідач зазначає, що оскільки відповідач був уповноважений на розгляд заяви від 06.07.2022 позивача про призначення пенсії, то територіальний орган Пенсійного фонду України, який уповноважений на зарахування до стажу періодів роботи та розгляду питання щодо призначення пенсії позивачу, може бути визначено судом лише Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області. З огляду на вказане, відповідач просить залучити у якості відповідача у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Також відповідач вказує, що оскільки страховий стаж позивача складає 17 років, то права на пенсію за віком у позивача немає. Крім того, на переконання відповідача, записи в трудовій книжці про періоди роботи позивача зроблено без додержання вимог зазначених в Інструкції № 58. У зв`язку з чим, до стажу позивача не включені періоди роботи з 16.01.1976 по 26.05.1976, з 02.07.1976 по 28.05.1977, з 24.11.1984 по 16.05.1985, з 23.06.1989 по 03.11.1989, з 14.11.1990 по 28.01.1991, з 11.02.1992 по 30.07.1993, з 02.08.1993 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 06.10.1998 оскільки в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Також до страхового стажу не зараховано період навчання з 17.09.1976 по 17.01.1977 на підставі свідоцтва № 480 від 21.09.1977, оскільки дата початку навчання має виправлення.

Вирішуючи подане відповідачем клопотання про залучення відповідача, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд може залучити відповідача у справі.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Водночас, відповідно до пункту 9 частини першої статті 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

Абзацом 2 пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (в редакції Постанови Пенсійного фонду № 25-1 від 16.12.2020) визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У цій справі позивач не оскаржує рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Заявлені позовні вимоги стосуються виключно повноважень (щодо призначення пенсії) Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відносно чого і виникли спірні правовідносини.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про залучення відповідача до участі у справі задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, наявні у справі, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою від 06.07.2022 про призначення йому пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

14.07.2022 рішенням № 93 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомило позивача про те, що йому відмовлено у призначенні пенсії через те, що до його страхового стажу не зараховані періоди:

роботи з 16.01.1976 по 26.05.1976 (дату та наказ прийняття на роботу неможливо визначити), з 02.07.1976 по 28.05.1977 (дата наказу прийняття має виправлення), з 24.11.1984 по 16.05.1985 (дата наказу на прийняття має виправлення), з 23.06.1989 по 03.11.1989 (відсутній наказ про звільнення), з 14.11.1990 по 28.01.1991 (дата прийняття на роботу не відповідає даті наказу), з 11.02.1992 по 30.07.1993 (дата наказу на прийняття має виправлення), з 02.08.1993 по 31.01.1995 (запис про звільнення не завірено печаткою), з 01.02.1995 по 06.10.1998 (дата наказу на звільнення має виправлення);

навчання згідно зі свідоцтвом № 480 від 21.01.1977 з 17.09.1976 по 17.01.1977 (дата початку навчання має виправлення).

У рішенні від 14.07.2022 відповідач визнав страховий стаж позивача у розмірі 17 років 8 місяці 28 днів.

Позивач, вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо незарахування стажу роботи та відмови у призначенні пенсії протиправними, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 вказаного Закону передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-IV призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з п. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV передбачено право на пенсію при відсутності страхового стажу визначеного ч. 1 цієї статті Закону. Таке право мають особи, які досягли віку 63 року за умови наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 досяг пенсійного віку 09 квітня 2022 року (63 роки), а тому необхідний страховий стаж для призначення пенсії для нього складає 19 років, що не заперечується відповідачем.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області із заявою від 06.07.2022 про призначення йому пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, відповідач рішенням № 93 від 14.07.2022 відмовив у призначенні вказаного виду пенсії, визнавши страховий стаж позивача у розмірі 17 років 8 місяці 28 днів.

Також вказаним рішенням не зараховано до загального трудового стажу позивача періоди:

роботи з 16.01.1976 по 26.05.1976 (дату та наказ прийняття на роботу неможливо визначити), з 02.07.1976 по 28.05.1977 (дата наказу прийняття має виправлення), з 24.11.1984 по 16.05.1985 (дата наказу на прийняття має виправлення), з 23.06.1989 по 03.11.1989 (відсутній наказ про звільнення), з 14.11.1990 по 28.01.1991 (дата прийняття на роботу не відповідає даті наказу), з 11.02.1992 по 30.07.1993 (дата наказу на прийняття має виправлення), з 02.08.1993 по 31.01.1995 (запис про звільнення не завірено печаткою), з 01.02.1995 по 06.10.1998 (дата наказу на звільнення має виправлення);

навчання згідно зі свідоцтвом № 480 від 21.01.1977 з 17.09.1976 по 17.01.1977 (дата початку навчання має виправлення).

Отже, предметом позовних вимог у цій справі є визнання протиправним рішення № 93 від 14.07.2022 щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи та навчання позивача, а також зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди та призначити йому пенсію за віком.

Що стосується зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи, суд зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з трудовою книжкою ОСОБА_1 б/н, дата заповнення 22.05.1975, останній працював, зокрема, з 16.01.1976 по 26.05.1976 в Дослідно-експериментальних механічних майстернях Головнафтопостачзбуту УРСР, з 02.07.1976 по 28.05.1977 в ордені Леніна с-з «Бортничи».

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 останній працював, зокрема, з 24.11.1984 по 16.05.1985 на посаді водія в Бориспільському відгодовувальному пункті, з 23.06.1989 по 03.11.1989 на посаді шофера, з 14.11.1990 по 28.01.1991 в таборі Орбіта, з 11.02.1992 по 30.07.1993 в кооперативі Ефект, з 02.08.1993 по 31.01.1995 в комерційно-страховій фірмі «Відродження лтд» на посаді сторожа, з 01.02.1995 по 06.10.1998, на посаді охоронця.

Суд наголошує, що на момент внесення записів у спірні періоди з 1976 року по 1993 рік діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162), відповідно до пункту 2.3 якої усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

29.07.1993 наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України затверджена Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої від № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п. 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція №162.

Згідно з п. 2.2 Інструкції № 58 заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до абз. 8 п. 2.14 Інструкції № 58 переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, які прийняття на роботу.

Разом із тим, згідно з п. 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, на яку покладений обов`язок внесення у трудову книжку належних записів, контроль за проставленням усіх підписів та печаток, в тому числі і при заведенні трудової книжки, та не може впливати на особисті права працівника.

Тож, виправлення в номері або даті наказу в записі в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певного періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право а призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, від 25.04.2019 року, у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Слід зазначити, якщо поданих позивачем документів про перерахунку пенсії було не достатньо, відповідно орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, повідомити позивача про те, які документи необхідно подати додатково.

До того ж, слід відмітити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Крім того, суд наголошує, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки та інших документів, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

У цьому випадку, записи про роботу позивача за спірні періоди завірені печатками та дають можливість відповідачу ідентифікувати роботодавця, встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач безпідставно не врахував спірні періоди роботи позивача до його загального трудового стажу, який дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання, суд зазначає наступне.

Згідно із п. «д» ст. 56 Закон №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

У п. 8 Порядку № 637 зазначено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Підставою для незарахування позивачу періоду навчання стало те, що у свідоцтві про навчання № 480 від 21.09.1977 за період навчання з 17.09.1976 по 17.01.1977 дата початку навчання має виправлення.

У цьому контексті суд зазначає, що позивач навчався 3 місяці з 17.09.1976 року по 17.01.1977, тому останній не міг почати навчання з 17.09.1977, оскільки закінчив його 17.01.1977, тож таке виправлення є лише недоліком заповнення свідоцтва.

Отже, відповідач безпідставно не врахував спірний період навчання позивача до його трудового стажу.

Наведені обставини свідчать про те, що відповідач протиправно не врахував спірні періоди роботи ОСОБА_1 та період його навчання до загального страхового стажу, чим порушив право позивача на пенсійне забезпечення.

У оскаржуваному рішенні № 93 від 14.07.2022 року відповідач визнав страховий стаж позивача у розмірі 17 років 8 місяці 28 днів, без урахування спірних періодів.

На переконання суду, страховий стаж позивача з урахуванням зазначених періодів в сумі з визнаним періодом роботи складає більше 19 років трудового стажу, що свідчить про наявність у цьому випадку підстав для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на викладене, рішення № 93 від 14.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в зарахуванні до страхового стажу роботи позивача спірних періодів роботи і навчання та відмову у призначенні позивачу пенсії за віком суд визнає протиправним.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити пенсію, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" врегульовано повноваження відповідача розглянути питання призначення пенсії та прийняти рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії.

Тож, чинне законодавство України не встановлює повноважень відповідача на власний розсуд обирати вид одного з можливих рішень, він зобов`язаний прийняти однозначне рішення про призначення або відмову в призначенні пенсії при наявності підстав, передбачених законом, не обираючи варіанти з видів таких рішень на власний розсуд.

Отже, в цих правовідносинах відсутня дискреція щодо повноважень органу Пенсійного фонду, його обов`язок однозначно визначений.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьев проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

У постанові від 22 серпня 2018 року у справі № №146/1024/17 Верховний Суд України зазначив, що безпідставним є посилання в касаційній скарзі на те, що зобов`язуючи відповідача призначити позивачу пенсію, суд втрутився в його дискреційні повноваження, оскільки судами встановлено факт наявності у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку з чим у відповідача відсутній інший варіант поведінки ніж призначення позивачу даного виду пенсії, а тому зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону №796-ХП є належним способом відновлення порушених прав позивача.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди роботи з 16.01.1976 по 26.05.1976, з 02.07.1976 по 28.05.1977, з 24.11.1984 по 16.05.1985, з 23.06.1989 по 03.11.1989, з 14.11.1990 по 28.01.1991, з 11.02.1992 по 30.07.1993, з 02.08.1993 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 06.10.1998 та період навчання з 17.09.1976 по 17.01.1977 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.04.2022.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, що підтверджується наявною у справі квитанцією № 4214-6916-7746-3637 від 13.09.2022.

Враховуючи задоволення позову, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 992,40 грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправним рішення № 93 від 14.07.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періодів роботи з 16.01.1976 по 26.05.1976, з 02.07.1976 по 28.05.1977, з 24.11.1984 по 16.05.1985, з 23.06.1989 по 03.11.1989, з 14.11.1990 по 28.01.1991, з 11.02.1992 по 30.07.1993, з 02.08.1993 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 06.10.1998, період навчання з 17.09.1976 по 17.01.1977 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.04.2022.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи з 16.01.1976 по 26.05.1976, з 02.07.1976 по 28.05.1977, з 24.11.1984 по 16.05.1985, з 23.06.1989 по 03.11.1989, з 14.11.1990 по 28.01.1991, з 11.02.1992 по 30.07.1993, з 02.08.1993 по 31.01.1995, з 01.02.1995 по 06.10.1998, період навчання з 17.09.1976 по 17.01.1977 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10.04.2022.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Щавінський В.Р.