Справа № 160/938/23
Суддя: Суховаров А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

іменем України

16 листопада 2023 року справа 160/938/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Суховаров А.В.

судді Головко О.В., Ясенова Т.І.,

при секретарі Діденко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 (суддя Ільков В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про зобов`язання прийняти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Росії ОСОБА_1 17.01.2023 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в якому вказує що він разом з адвокатом ОСОБА_2 12.01.2023 о 09:00 прибув до Відділу з питань шукачів захисту і соціальної інтеграції ГУ ДМС в Дніпропетровській області. Після реєстрації в журналі відвідувачів, ОСОБА_1 з адвокатом зайшли до кабінету начальника відділу Гері С.В. Вони намагались здати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з додатками але документи не прийняли в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Позивач просив визнати протиправною відмову прийняти до розгляду заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язати прийняти заяву до розгляду, видати довідку про звернення за захистом в Україні, зареєструвати заявника (т1ас1).

ОСОБА_1 28.03.2023 уточнив позовні вимоги та остаточно просить визнати протиправною бездіяльність щодо нереєстрації його в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; не ознайомлення з порядком прийняття рішення, правами, обов`язками; відмови в прийнятті заяви-анкети; неоформлення особової справи; зобов`язати зареєструвати його в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; ознайомити з порядком прийняття рішення, правами, обов`язками; прийняти заяву-анкету; оформити особову справу (т1ас166).

У відзиві ГУ ДМС в Дніпропетровській області проти позову заперечувало, вказуючи, що ОСОБА_1 разом з адвокатом ОСОБА_2 та ще двома особами 12.01.2023 прибули до Відділу з питань шукачів захисту і соціальної інтеграції та повідомили чергового що їм необхідна особиста консультація начальника відділу. Після реєстрації в журналі відвідувачів, ОСОБА_1 разом з адвокатом ОСОБА_2 провели до кабінету начальника відділу ОСОБА_5 . Остання роз`яснила порядок подання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Після чого відвідувачі залишили кабінет та ніяких заяв не подавали (т1ас46).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 позов задоволений частково. Визнана протиправною бездіяльність ГУ ДМС в Дніпропетровській області щодо невирішення питання прийняття заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, допущена 12.01.2023, та зобов`язано вирішити питання прийняття такої заяви. Суд першої інстанції визнав підтвердженим, що 12.01.2023 ОСОБА_1 прибув до Відділу з питань шукачів захисту і соціальної інтеграції з метою подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Натомість працівники міграційної служби не вчинили дії, передбачені Наказом МВС України №649 від 07.09.2011, з метою реєстрації та оформлення звернення позивача за захистом (т2ас2).

В апеляційній скарзі ГУ ДМС в Дніпропетровській області просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. Наводять ті самі доводи, що і у відзиві на позовні заяву, що 12.01.2023 позивач ніяких заяв не подавав (т2ас17).

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного:

Згідно трудової книжки, ОСОБА_1 з 10.04.1993 по 23.10.1997 працював водієм в Новомосковському радгоспі-технікумі, з 14.03.2000 по 15.06.2001 трактористом на Державному сільськогосподарському підприємстві «Вільне», з 02.11.2009 по 01.04.2015 водієм ТОВ «Інтер трейд», з 01.04.2015 по 19.09.2016 водієм ТОВ «Прометей», з 20.09.2016 по 16.02.2021 водієм ТОВ «Октіма», з 17.02.2021 по 18.05.2021 водієм ТОВ «Партнер», з 19.05.2021 по 27.08.2021 водієм ТОВ «Світ транс Дніпро», з 27.08.2021 по 15.09.2021 водієм ТОВ «Кучай транс», з 15.09.2021 по 02.03.2022 водієм ТОВ «Трафік» (т1ас23).

Між громадянином Російської Федерації ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_6 02.05.2019 зареєстрований шлюб (т1ас22).

Згідно посвідчення №0131 від 18.01.2011, ОСОБА_1 та ОСОБА_7 є багатодітною сім`єю та виховують дітей ОСОБА_8 2003рн, ОСОБА_9 2005рн, ОСОБА_8 2006рн, ОСОБА_10 2013рн (т1ас17-21).

ОСОБА_1 разом з дружиною та дітьми проживає за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 26.04.2021 отримав посвідку на тимчасове проживання на території України строком до 19.04.2022 (т1ас16).

ОСОБА_1 11.04.2022 оформив нотаріальну заяву про відмову від громадянства Російсько Федерації на користь отримання громадянства України (т1ас20).

ГУ ДМС в Дніпропетровській області прийнято рішення від 13.12.2022 про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни до 11.01.2023 оскільки після закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання не виїхав з території України (т1ас61).

Згідно нотаріально посвідчених заяв свідків ОСОБА_3 від 13.01.2023, ОСОБА_4 від 16.01.2023, вони разом з ОСОБА_1 та його адвокатом ОСОБА_2 12.01.2023 о 09:00 прибули до Відділу з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Дніпропетровській області. Після реєстрації в журналі відвідувачів, ОСОБА_1 з адвокатом зайшли до кабінету начальника відділу ОСОБА_5 . Вони намагались здати заяву-анкету про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту з додатками але документи не прийняли. Свідок ОСОБА_3 свої пояснення підтвердив в судовому засіданні (т1ас29-34,211).

Згідно службової записки начальника Відділу з питань шукачів захисту і соціальної інтеграції ГУ ДМС в Дніпропетровській області Гері С.В. від 30.01.2023, ОСОБА_1 12.01.2023 отримав консультацію з питань звернення з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Заяву-анкету позивач не подавав (т1ас60).

Згідно службової записки начальника Відділу ідентифікації та забезпечення видворення ОСОБА_11 від 02.02.2023, ОСОБА_1 та його адвокату Темченко С.Л. 12.01.2023 в приміщенні Відділу з питань шукачів захисту і соціальної інтеграції було роз`яснено що не виконано рішення про примусове повернення та запропоновано отримати копію позовної заяви про примусове видворення. Але ОСОБА_1 разом з адвокатом зникли з адміністративного приміщення (т1ас75).

Згідно журналу допуску відвідувачів до ГУ ДМС в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 знаходився в приміщенні 12.01.2023 з 09:45 до 10:30 (т1ас80).

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (далі Закон), біженець особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства, належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватись захистом цієї країни або не бажає користуватись цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутись до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 3 статті 1 Закону, довідка про звернення за захистом в Україні документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону, додатковий захист форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутись в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених в пункті 13 цієї статті.

Відповідно до пункту 8 статті 1 Закону, заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, вказаних у пунктах 1 і 13 цієї статті.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитись в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутись до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 14 статті 1 Закону, особи, які потребують тимчасового захисту, - іноземці та особи без громадянства, які масово вимушені шукати захисту в Україні внаслідок зовнішньої агресії, іноземної окупації, громадянської війни, зіткнень на етнічній основі, природних чи техногенних катастроф або інших подій, що порушують громадський порядок у певній частині або на всій території країни походження.

Відповідно до частини 5 статті 5 Закону, особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1, 13 статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутись до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутись до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1, 13 статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінились.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону, оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

Відповідно до частини 12 статті 7 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту: реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи; ознайомлює заявника або його законного представника під їх власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами та обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; проводить дактилоскопію особи, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; у разі потреби направляє особу на обстеження для встановлення віку в порядку, встановленому законодавством України; заповнює реєстраційний листок на особу, яка звернулась із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та членів її сім`ї, які не досягли вісімнадцятирічного віку, або на дитину, розлучену із сім`єю, від імені якої заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подав її законний представник; заповнює інші необхідні документи; оформлює особову справу; роз`яснює порядок звернення про надання безоплатної правничої допомоги відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»; заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.

Відповідно до частини 11 статті 9 Закону, після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону, особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону, рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім`ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідно до пункту 2.1 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом МВС України №649 від 07.09.2011, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом: а) встановлює особу заявника; б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; в) інформує заявника мовою, яку він розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права, обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків; г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, в тому числі через систему відеоконференцзв`язку; ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; д) з`ясовує фактичну адресу проживання в Україні; е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; є) проводить дактилоскопію заявника; ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи; з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.

Відповідно до пункту 2.2 Правил, рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась особа.

Відповідно до пункту 2.4 Правил, в разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом. Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відомості до журналу реєстрації осіб.

З аналізу перелічених норм випливає, що звернення особи з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту є початковим кроком, який носить суто формальний характер.

Частиною 6 статті 5 Закону, пунктами 2.1, 2.2, 2.4 Правил чітко прописаний алгоритм дій посадових осіб державної міграційної служби, якщо до них звернулась особа і повідомила що бажає подати заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За наслідками такого звернення протягом одного робочого дня має бути прийнятий наказ про прийняття заяви або про відмову у прийнятті заяви. Тільки наступними етапами є оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або відмова в такому оформленні (частина 1 статті 7 Закону); безпосередній розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту здійснюється наступним етапом з підготовкою висновку про визнання або відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та оформленням особової справи (стаття 9 Закону); остаточне рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймається ДМС України за наслідками вивчення особової справи та розгляду письмового висновку (стаття 10 Закону).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, посадова особа державної міграційної служби при зверненні особи, яка висловлює намір бути визнаною біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, має встановити цю особу; зареєструвати в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; забезпечити за потреби перекладачем та роз`яснити права і обов`язки; прийняти заяву-анкету; заповнити інші необхідні документи.

При чому конструкція норм частини 12 статті 7 Закону, пункту 2.1 побудована таким чином, що для заявника достатньо лише повідомити про намір бути визнаним біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту. Подальші дії щодо реєстрації особи, заповнення заяви-анкети, інших необхідних документів, реєстрації заяви повинна вчиняти посадова особа державної міграційної служби.

З наданих позивачем та його адвокатом звукових записів подій, які відбувались 12.01.2023 (т1ас133,177,194-199), показів свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однозначно видно, що ОСОБА_1 у Відділі ідентифікації та забезпечення видворення ГУ ДМС в Дніпропетровській області з самого почату неодноразово висловлював бажання бути визнаним біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту, наводив аргументи такого бажання. Навіть начальник відділу Геря С.В. у своїй службовій записці зазначила що надала ОСОБА_1 консультацію з питань звернення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За таких обставин окружний суд цілком обгрунтовано визнав протиправною бездіяльність ГУ ДМС в Дніпропетровській області щодо невирішення питання прийняття заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зобов`язав вирішити питання прийняття такої заяви.

З урахуванням доводів і заперечень сторін, наданих ними доказів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241 244, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2023 без змін.

Постанова набирає законної сили з 16.11.2023 та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повну постанову складено 21.11.2023.

Головуючий А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко

суддя Т.І. Ясенова