Справа № 280/6492/23
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року Справа № 280/6492/23 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі суд) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача, якою за його заявою від 10.03.2021 у нього відчужені утверджені державою України майнові права позивача на призначення вперше пенсії наукового працівника за віком в солідарній системі (ШВП 136) за двоскладовою формулою (ч.2 ст.27 Закону України №1058) на підставі ст. 37 нового Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» №848 від 26.11.2015 в редакції Закону України №2148 за двоскладовою формулою згідно з п.1 ч. 1 ст.9, ч.2 ст.27, ст.40, п.13-1 Розділу ХV Закону України №1058 в редакції Закону України №2148 відповідно до заяви позивача від 10.03.2021;

зобов`язати відповідача призначити позивачу за його заявою від 10.03.2021 вперше пенсії наукового працівника за віком (ШВП 136) в солідарній системі на підставі ст. 37 нового Закону України №848, п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України №1058 за «двоскладовою формулою» згідно з ч.2 ст. 27 Закону України №1058 шляхом обчислення, призначення, перерахунку з урахуванням індексації та виплати йому з 01.03.2021 пенсії наукового працівника за віком згідно законодавче визнаних вимог;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію першої частини наукового працівника за віком Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977 в редакції, що діяла до введення в дію з 01.01.2004 Закону України №1058, згідно з ст. 24 Закону №1977 із страхового стажу наукової роботи 28 років 2 місяці 8 днів, набутого до введення в дію з 01.01.2004 Закону України №1058 від середньомісячного заробітку за п`ять років за період роботи на посаді наукового працівника, з 01.06.1978 по 31.05.1983, відкоригованого згідно з абз. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 40 Закону України №1058 із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 3 роки 2018, 2019, 2020 роки, що передували зверненню позивача за призначенням йому вперше зазначеної пенсії за заявою від 10.03.2021;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію другої частини наукового працівника за віком за ч. 1 ст. 27 Закону України №1058 з коефіцієнтом страхового стажу згідно зі ст. 25 Закону України №1058 за період страхового стажу з 01.01.2004 по 28.05.2008, 4 роки 4 місяці 28 днів, набутого після введення в дію з 01.01.2004 Закону України №1058, від відкоригованого середньомісячного заробітку згідно з абз. 1, 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 40 Закону України №1058 із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 3 роки 2018, 2019, 2020 роки, що передували зверненню позивача за призначенням йому вперше зазначеної пенсії за заявою від 10.03.2021;

виплатити позивачу різницю між пенсією наукового працівника за віком (ШВП 136) за п. 2А і отриманою пенсією за віком (ШВП 101) за весь період з 01.03.2021 до початку виплати йому пенсії за п. 2А (ШВП 136).

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що не працює з 28.05.2008, а звернувся до відповідача про призначення йому вперше пенсії наукового працівника за віком в солідарній системі за «двоскладовою формулою» на підставі ст. 37 нового Закону України «Про наукову та науково-технічну-діяльність №848 в редакції Закону №2148 після 01 жовтня 2017 року з заявою від 10.03.2021 Вказує, що відповідач діяв на свій розсуд, посилаючись на п. 13 Розділу XV Закону України №1058 в редакції Закону №2148, рішенням від 01.02.2023 відмовив позивачу у поновленні пенсії наукового працівника за Законом України №1977, однак з такою заявою позивач до відповідача не звертався. На думку позивача, відповідач по суті протиправно бездіяв фактично, не розглянув згідно з зобов`язаннями судового рішення апеляційного суду повторно його заяву від 10.03.2021 та не прийняв індивідуальний акт, як акт правозастосування, з обґрунтуванням законодавчо визначеними вимогами щодо відмови в призначенні за заявою від 10.03.2021 вперше пенсії наукового працівника за віком в солідарній системі за «двоскладовою формулою», на яку позивач має право за приписами ст. 37 нового Закону №848 в редакції Закону №2148 згідно з ч. 2 ст. 27, п. 1 ч. 1 ст. 9, ст. 40, п. 13-1 Розділу XV Закону України №1058 в редакції Закону №2148.

Ухвалою суду від 18.08.2023 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою судді від 22.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 23.10.2023 через систему «Електронний суд» надав до суду відзив, в якому стверджує, що позивач вже звертався до суду з позовом з таким самим предметом спору, відмінність полягає лише в тому, що в даній справі позивач перефразував позовні вимоги. Так, предметом спору у справі № 280/1854/19 є визнання за позивачем права на призначення пенсії за віком за законом Закон України «Про наукову і науково-технічну діяльність» № 848-VIII від 26.11.2015 з застосування при обчисленні розміру пенсії показника середньої заробітної плати в Україні за три роки, що передують дню звернення за призначенням пенсії. Наголошує, що з первинного звернення позивача по теперішній час правове регулювання зазначених правовідносин не змінювалось. Щодо суті спору зазначає, що відповідно до приписів ст. 37 Закону №848 (який набув чинності 16.01.2016) пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З аналізу наведених правових норм вбачається, що порядок обчислення, призначення, виплати, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший наукових працівників здійснювався відповідно до Закону №1058. Зауважує, що Законом №848 не передбачено жодних особливих умов призначення пенсії наукових (науково-педагогічних) працівників. Отже, з 16.01.2016 науковим (науково-педагогічним) працівникам призначається пенсія на загальних умовах. Звертає увагу суду, що позивач 14.01.2009 реалізував своє право виходу на пенсію, а саме отримував пенсію за віком згідно норм Закону №1058 і яку отримує до даного часу, а отже підстав для застосування при обчисленні розміру пенсії показника середньої заробітної плати в Україні за три роки, що передують дню звернення за призначенням пенсії у відповідача немає. Підкреслює, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсії за віком за двоскладовою формулою, передбачено два варіанти обчислення пенсії за віком: на загальних підставах та за двоскладовою формулою. Отже, обчислення пенсії позивача за двоскладовою формулою є недоцільним, оскільки призведе до суттєвого зменшення її розміру. З урахуванням вищезазначеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачем скеровано до суду відповідь на відзив (вх. №48526 від 01.11.2023), у якій доводи відповідача останній заперечив та просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

З 15.04.1998 ОСОБА_1 призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 07.05.2002 відповідно до заяви позивача його переведено з пенсії за віком на загальних умовах на пенсію за віком як науковому працівнику, відповідно до ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977 (в редакції, чинній на 07.05.2002).

Починаючи з 14.01.2009 і по теперішній час позивач отримує пенсію за віком, розраховану відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки 14.01.2009 позивач звернувся із відповідною заявою про призначення пенсії до відповідача.

10.03.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії наукового працівника, до якої відповідно до розписки-повідомлення надав певні документи за переліком.

Рішенням від 10.03.2021 № 85 відповідач відмовив у перерахунку пенсії позивача на підставі п. 2.8 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок № 22-1), оскільки до заяви не долучені документи, що визначають право заявника на пенсію, призначену за іншими пенсійними програмами.

Позивач, вважаючи рішення відповідача протиправним, звернувся до суду з позовом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 у справі №280/3935/21 було відмовлено у задоволенні позову.

Проте, постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 вирішено рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08.10.2021 в адміністративній справі № 280/3935/21 скасувати, прийняти нову постанову, позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Запорізькій області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково:

визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 10.03.2021 № 85;

зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.03.2021 про призначення пенсії наукового працівника з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цієї постанови. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції наголосив, що прийняте управлінням рішення дозволяє неконкретне/різне тлумачення щодо мотивів, з яких позивачу відмовлено в перерахунку (призначенні) пенсії як науковому працівнику, відтак позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок, обчислення, призначення, перерахунок і виплату позивачу пенсії наукового працівника наразі є передчасними і не можуть бути задоволені судом.

На виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 10.01.2023 по справі № 280/3935/21 відповідачем було повторного розгляду заяву від 10.03.2021 та прийнято рішення від 01.02.2023 №90 про відмову у поновленні пенсії відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977, у зв`язку з недоцільністю. Розмір пенсії позивача, як наукового працівника, на дату переведення на інший вид пенсії складав 1580,09 грн., розмір пенсійної виплати за віком станом на 10.03.2021 складав 6268,24 грн.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не призначення вперше пенсії наукового працівника за віком в солідарній системі на підставі ст. 37 нового Закону України №848 за двоскладовою формулою із застосуванням середньої заробітної плати в Україні за 3 роки 2018, 2019, 2020 роки протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 N 1788-XII (в редакції, чинній на момент призначення пенсії позивачу) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

За правилами ч. 1, 4, 5 ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977-XII (втратив чинність на підставі Закону № 848-VIII від 26.11.2015, проте був чинним на час перерахунку пенсії позивача на умовах цього Закону) держава встановлює для наукових (науково-педагогічних) працівників, які мають необхідний стаж наукової, науково-технічної, науково-педагогічної, науково-організаційної роботи (далі - стаж наукової роботи) на державних підприємствах, в установах, організаціях пенсії на рівні, який забезпечує престижність наукової праці та стимулює систематичне оновлення наукових кадрів.

Пенсія науковому (науково-педагогічному) працівнику призначається при досягненні пенсійного віку: чоловікам - за наявності стажу роботи не менше 25 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 20 років; жінкам - за наявності стажу роботи не менше 20 років, у тому числі стажу наукової роботи не менше 15 років.

Пенсії науковим (науково-педагогічним) працівникам призначаються у розмірі 80 відсотків заробітної плати наукового (науково-педагогічного) працівника, що визначається відповідно до ст. 65 і 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (1788-12). За кожний повний рік роботи понад стаж, визначений частиною четвертою цієї статті, пенсія збільшується на один відсоток заробітної плати, але не більше 90 відсотків середньомісячної заробітної плати.

09.07.2003 прийнято Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно зі ст. 5 Закону № 1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У силу ч. 1 ст. 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Отже, дія Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 13.12.1991 № 1977-XII поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови розрахунку цієї пенсії регулюються нормами Закону № 1058-IV.

Крім того, відповідно до приписів ст. 37 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» від 26.11.2015 № 848-VIII (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою від 10.03.2019) пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, порядок обчислення, призначення, виплати, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший наукових працівників здійснюється відповідно до Закону №1058-IV з урахуванням особливостей, встановлених Законами № 1977-XII, №848-VIII.

Частиною 2 ст. 40 Закону № 1058-IV (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою від 10.03.2019) передбачено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn ); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Приписи ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-IV визначають, що при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Пунктом 4-3 розділу XV Закону № 1058-IV встановлено, що пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.

Таким чином, оскільки позивач 14.01.2009, реалізував своє право виходу на пенсію, а саме отримував пенсію за віком згідно норм Закону № 1058-IV і яку отримує до даного часу, а отже підстав для застосування при обчисленні розміру пенсії показника середньої заробітної плати в Україні за три роки, що передують дню звернення за призначенням пенсії у відповідача немає.

Протилежного позивач не довів.

Аналогічне застосування норм права відображено у постанові Верховного Суду від 25.09.2018 №336/2004/17.

Щодо вимоги зобов`язати відповідача провести обчислення пенсії за ч. 2 ст. 27 Закону № 1058-IV, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону № 1058-IV за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому, частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Частиною 1 ст. 43 Закону № 1058-IV передбачено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

У разі застосування ч. 2 ст. 27 Закону № 1058-IV законодавством передбачено чіткий механізм обчислення розміру пенсії.

Розмір пенсії (за стаж, набутий до 01 січня 2004 року) визначатиметься за нормами і правилами, передбаченими Законом України «Про пенсійне забезпечення», та з обмеженням пенсії максимальним розміром, який діяв на момент набуття чинності Законом № 1058-IV.

Розмір пенсії (за страховий стаж після 01 січня 2004 року) обчисляється за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» тобто за формулою, передбаченою частиною першою ст. 27 зазначеного Закону, без обмеження максимальним розміром.

Згідно зі ст. 19 Закону №1788 пенсії за віком призначаються в розмірі 55 процентів заробітку (стаття 64), але не нижче мінімального розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія збільшується на 1 процент заробітку, але не менш як на 1 процент мінімального розміру пенсії.

Таким чином, при розрахунку пенсії за першою складовою (стаж набутий до 01.01.2004), застосовуватиметься відсоток розрахунку пенсії від заробітку з урахуванням обмеження, передбаченого ст. 19 Закону №1788 - 75% (55%+20%) (загальний стаж до 01.01.2004 - 47 років 0 місяців 16 днів).

Відповідно до ст. 65 Закону №1788 середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення пенсій, що призначаються після 1 листопада 1992 року» від 13.01.1993 №16 передбачено, що при призначенні пенсій після 1 листопада 1992 року заробіток, з якого обчислюється пенсія, множиться на відповідні коефіцієнти, зокрема: за 1979 рік - 3.38, за 1980 рік - 3.24, за 1981 рік - 3.19, за 1982 рік - 3.08, за 1983 рік - 3.03.

Скоригований заробіток підвищується відповідно до Указу Президента України від 27.12.1991 «Про соціальний захист населення в умовах лібералізації цін». З одержаної суми обчислюється пенсія за нормами і на умовах, установлених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Якщо пенсію обчислено із заробітку до 1992 року, сума пенсії підвищується відповідно до Указу Президента України від 27.12.1991 «Про соціальний захист населення в умовах лібералізації цін», постанов Кабінету Міністрів України від 01.06.1992 №296 та від 03.12.1992 №677 «Про перерахунок державних пенсій». В подальшому підвищення основного розміру пенсії провадилось на підставі коефіцієнтів, визначених постановами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, при розрахунку пенсії за стаж набутий до 01.01.2004, застосовуватиметься відсоток розрахунку пенсії від заробітку 55% Основний розмір пенсії від середнього заробітку підлягатиме обмеженню до 168,00 грн. згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про підвищення розмірів трудових пенсій» від 15.04.2003 №544 та постанови Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» від 20.11.2003 № 1783. Отже обчислення пенсії позивача за двоскладовою формулою є недоцільним, оскільки призведе до суттєвого зменшення її розміру.

Крім того, суд зазначає, що в період з 07.05.2002 по 13.01.2009 позивачу було призначено пенсію як науковому працівнику згідно із ст. 24 Закону України від 13.12.1991 № 1977-XII «Про науково-технічну діяльність».

Розмір пенсії позивача, як наукового працівника, на дату переведення на інший вид пенсії складав 1580,09 грн. При цьому, що розмір пенсії позивача за віком станом на 10.03.2021 складав 6268,24 грн.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 42 Закону № 1058-IV для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» (далі - Постанова №168) встановлено, що з 01.03.2023 перерахунок пенсій згідно з Закону, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 №124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,197.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу проведено відповідний перерахунок пенсії з 01.03.2023 із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески 7405,03 грн. (3764,40 грн.*1,17*1,11*1,11*1,14*1,197, де 3764,40 грн. - середній показник за 2014 рік, 2015 рік та 2016 роки, 1,17 коефіцієнт індексації в 2019 році, 1,11 коефіцієнт індексації в 2020 році, 1,11 коефіцієнт індексації в 2021 році, 1, 14 коефіцієнт індексації в 2022 році, 1, 197- коефіцієнт індексації в 2023 році.). Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії після перерахунку складає 13934.42 грн. (7405,03 грн.*1,88175), розмір пенсії позивача на даний час складає 8333.57 грн.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що підстав як для обчислення позивачу пенсії за ч.2 ст. 27 так і для переведення позивача на пенсію відповідно до Закону України «Про наукову-і науково-технічну діяльність» немає, оскільки при цьому розмір пенсії позивача зменшується.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі с, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 243, 243-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак