Справа № 540/1747/19
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2023-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 540/1747/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючої судді - Бойко О.Я.

розглянувши у письмовому провадженні за правилами загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Херсонській області, АРК та м.Севастополі про визнання протиправним та скасування вимог про сплату недоїмки, вирішив адміністративний позов задовольнити.

І. Суть спору:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за адміністративним позовом позивачки, ОСОБА_1 , до відповідача, Головного управління ДФС в Херсонській області, АРК та м.Севастополі, у якій позивачка просить суд:

визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі № Ф-5425-50 від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн. та № Ф-5425-50 від 10.05.2019 на суму 21030,90 грн.

ІІ. Аргументи сторін

(а) Позиція позивачки

Позивачка стверджує, що вимоги про сплату боргу з сплати єдиного соціального внеску були виставлені їй безпідставно із порушенням чинного законодавства.

Так, позивачка посилалася на те, що вона не здійснювала підприємницьку діяльність з 1994 року, сплата єдиного внеску здійснювалася її роботодавцем. Також позивачка вказувала на недобросовісність контролюючого органу щодо несвоєчасного нарахування єдиного внеску та надсилання податкових вимог.

(б) Позиція відповідача

Відповідач надав до суду відзив на адміністративний позов в якому заперечував проти позовних вимог, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування своїх заперечень зазначав, що відповідно до чинного законодавства існування статусу приватного підприємця, незважаючи на відсутність отримання доходу від приємницької діяльності, є підставою для нарахування та сплати єдиного внеску у розмірі мінімального страхового внеску. Також відповідач вказував, що припинення статутсу підприємця не позбавляє його від обов`язку сплати заборгованості по сплаті єдиного соціального внеску. Отже, на думку відповідача, у позивачки існував обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок у відповідному періоді, відтак - висталені податкові вимоги є правомірними.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 відмовлено у задоволенні цього позову.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020 апеляційну скаргу позивачки залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Верховний Суд постановою від 27.01.2022 касаційну скаргу задовольнив частково. Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020 скасував. Справу №540/1747/19 направив на новий судовий розгляд.

17.02.2022 справа надійшла до Херсонського окружного адміністративного суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 17.02.2022 головуючим суддею визначеного Пекного А.С.

21.02.2022 ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду відкрито провадження в цій адміністративній справі.

Розпорядженням Верховного Суду від 18.03.2022 №11/0/9-22 про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану змінена підсудність судових справ Херсонського окружного адміністративного суду на Одеський окружний адміністративний суд.

27.04.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, справа №540/1747/19 розподілена на суддю Хом`якову В.В.

05.05.2023 ухвалою Одеський окружний адміністративний суд заяву судді Хом`якової В.В. про самовідвід задовольнив та передав справу до відділу надання судово-адміністративних послуг та аналітичної роботи для визначення складу суду в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду , справа №540/1747/19 розподілена на суддю Бойко О.Я.

16.05.2023 Одеський окружний адміністративний суд ухвалою прийняв позовну заяву до свого провадження, відкрив загальне позовне провадження у справі, витребував у сторін певні докази по справі, зупинив провадження у справі до отримання витребуваних ним документів.

04.09.2023 суд ухвалою поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання у справі на 03.10.2023 на 12 год. 00 хв.

Учасники справи, які належним чином та своєчасно повідомлені про розгляд вказаної справи, в судове засідання не з`явились, а тому ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено продовжити розгляд справи в порядку письового провадження.

IV. Обставини, встановлені судом

Позивачка з 14.01.1994 була зареєстрована як фізична особа-підприємець .

Також, з 01.07.1994 ( з перервою з 01.12.2001 по 02.01.2003) позивачка є найманим працівником комунального підприємства, в т.ч. і на час виникнення спірних правовідносин. Даний факт підтверджується довідкою КП Каховське бюро технічної інвентаризації Херсонської обласної ради від 26.07.2019 №30/1.

30.03.2011 позивачка отримала свідоцтво Пенсійного фонду України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування серії НОМЕР_1 та є застрахованою особою.

У довідці від 13.08.2019 №2516/05-05 Каховський відділ обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомляє, що згідно з Карткою особового рахунку платника єдиного внеску по КП Каховське бюро технічної інвентаризації Херсонської обласної ради за період з 01.01.2011 по 30.09.2013 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані та сплачені в повному обсязі. У зв`язку з проведенням адміністративної реформи з 11.08.2013 функції адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування покладено на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (нині - Державна фіскальна служба України).

В Єдиному державному реєстрі, який був проваджений 03.04.2014, міститься інформація стосовно позивачки як фізичної особи-підприємця.

03.04.2019 позивачка подала державному реєстратору документи для проведення реєстраційної дії - Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням.

08.04.2019 до ЄДР внесений запис про припинення підприємницької діяльності позивачки.

Відповідач виставив позивачці дві вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування :

- вимогу № Ф-5425-50 від 08.11.2018 на суму 15819,54 грн., якою відповідач нарахував суму боргу зі сплати єдиного соціального внеску станом на 31.10.2018.

- вимогу № Ф-5425-50 від 10.05.2019 про сплату боргу з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування на суму 21030,90 грн. на дату 30.04.219.

Вимога від 08.11.2018 № Ф-5425-50 на суму 15819 грн. 54 коп. була складена на недоїмку 2017 року та за дев`ять місяців 2018 року - (виходячи з розрахунку 704 грн. х 12 місяців + 819 грн. 06 коп. х 9 місяців).

Зокрема, з січня по грудень 2017 року позивачці було нараховано мінімальну суму ЄСВ в розмірі 704 грн. щомісячно (3200 грн. прожитковий мінімум для працездатних осіб х 22% ставка внеску), з січня 2018 року по вересень 2018 року нараховувалась щомісячно 819 грн. 06 коп. внеску, оскільки прожитковий мінімум зріс до 3723 грн.

Що стосується вимоги від 10.05.2019 № Ф-5425-50 на суму 21030 грн. 90 коп., то до попереднього боргу 15819 грн. 54 коп. доданий борг з ЄСВ за період жовтень-грудень 2018 року 2457 грн. 18 коп. (819 грн. 06 коп. х 3 місяці), та за період січень 2019 року - березень 2019 року сума недоїмки склала 2574 грн. 18 коп. ( 918 грн.06 коп. щомісячний платіж ЄСВ виходячи з прожиткового мінімуму 4173 грн. х 3 місяці). Це підтверджується наданими відповідачем відомостями інтегрованої картки платника податків .

В порядку адміністративного оскарження позивачка зверталася із скаргою про скасування вимог.

17.10 2019 Державна податкова Служба України залишила скарги без розгляду, що зумовило звернення позивачки до суду.

Рішенням від 20.11.2019 Херсонський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні позову.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2020 апеляційну скаргу позивачки залишено без задоволення, рішення першої інстанції - без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що та обставина, що позивачка є найманою працівницею комунального підприємства «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, не позбавляє її права у вільний час займатись підприємницькою діяльністю. Подвійної сплати єдиного внеску також немає, оскільки за позивачкою як за працівника внесок сплачує роботодавець, а вона повинна сплачувати безпосередньо як фізична-особа-підприємець.

Також суди посилалися на те, що сам факт відсутності здійснення підприємницької діяльності ніяк не звільняє її від обов`язку сплатити ЄСВ. З 01.01.2017 року, після внесення змін до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ФОП, які перебували на загальній системі оподаткування та не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов`язані були самостійно визначити базу нарахування та нарахувати єдиний внесок. Тобто, такі підприємці обов`язково мали сплачувати ЄСВ у розмірі не менше розміру мінімального страхового внеску, незалежно від того чи здійснювали підприємницьку діяльністю чи ні, отримували дохід чи ні. В автоматичному режимі єдиний внесок нараховувався виходячи з мінімального розміру єдиного внеску, проте платники могли самостійно визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Сума мінімального єдиного соціального внеску розраховувалась як добуток мінімальної заробітної плати на розмір внеску (22 відсотки). У разі якщо фізичними особами-підприємцями не отримано дохід у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування, встановленої Законом про ЄСВ. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (пункт 12 статті 9 Закону №2464).

Той факт, що відповідач мав право надіслати позивачу недоїмку відразу після її виникнення за наслідками першого звітного періоду, за який вона виникла, є недоліком роботи контролюючого органу, але не є обставиною, яка звільняє позивача від сплати боргу та не є підставою визнавати оскаржувані вимоги неправомірними.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, позивачка звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скасовуючи рішення першої та апеляційної інстанцій, ВС в мотивувальній частині постанови зазначив: [...] суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, зокрема, судами не було встановлено обставин, які можуть мати значення для правильного вирішення справи, не встановлено і не перевірено обставин сплати ЄСВ за позивача роботодавцем, у зв`язку з чим справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду на підставі належних та допустимих доказів варто повно і всебічно встановити обставини перебування позивача у трудових відносинах, сплати роботодавцем у спірний період за позивача ЄСВ у розмірах, визначених законодавством. Судове рішення, на підставі встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.

V. Джерела права та висновки суду.

Предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимог податкового органу до позивачки сплатити недоїмку, штраф та пеню, пов`язаними з несплатою єдиного соціального внеску. Для цього суду необхідно встановити перебування позивачки в 2017-2019 роках у трудових відносинах з роботодавцем, сплати мінімального розміру страхового внеску та одночасну наявність у неї статусу фізичної особи-підприємця.

Як вже суд зазначав вище по тексту, ця справа розглядається судом першої інстанції після її направлення на новий розгляд відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.01.2022.

Відповідно до ч.5 ст.383 КАС України висновки і мотиви Верховного Суду, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Так, суд касаційної інстанції у цій справі в мотивувальній частині постанови посилався на висновки суду у попередніх рішеннях: У постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 04.12.2019 у справі №440/2149/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18, від 18.03.2020 у справі №140/1777/19, від 02.04.2020 у справі №140/2475/19 Верховний Суд вже висловлював правову позицію, що необхідними умовами для сплати фізичною особою-підприємцем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У випадку, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.

Звертаючись до підстав позову, позивачка стверджує, що протягом періоду - 2017 - 2019 років вона була застрахованою особою і єдиний внесок за неї регулярно нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального. Позивачка посилається на те, що сплата нею єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем в той час, коли вона перебуває у трудових відносинах, спричинить подвійну його сплату (безпосередньо позивачкою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

З огляду на матеріали справи, суд встановив, що позивачка, була найманим працівником комунального підприємства з 01.07.1994 ( з перервою з 01.12.2001 по 02.01.2003.), в т.ч. на час виникнення спірних правовідносин, за яку роботодавець сплачував страхові внески. Даний факт підтверджується довідкою КП Каховське бюро технічної інвентаризації Херсонської обласної ради від 26.07.2019 №30/1. Також вказана обставина підтверджується тим, що 30.03.2011 позивачка отримала свідоцтво Пенсійного фонду України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування серії НОМЕР_1 та є застрахованою особою.

Крім того, у довідці від 13.08.2019 №2516/05-05 Каховський відділ обслуговування громадян ГУ Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомляє, що згідно з Карткою особового рахунку платника єдиного внеску по КП Каховське бюро технічної інвентаризації Херсонської обласної ради за період з 01.01.2011 по 30.09.2013 страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування нараховані та сплачені в повному обсязі. У зв`язку з проведенням адміністративної реформи з 11.08.2013 функції адміністрування єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування покладено на центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (нині - Державна фіскальна служба України).

Враховуючи те, що з 2013 року функції адміністрування єдиного соціального внеску покладені на відповідача, суд звертає увагу, що розпорядником інформації про те, чи сплачувався роботодавцем за позивачку єдиний внесок в розмірі не меншому страхового внеску на місяць є відповідач. При цьому суд також зазначає, що позивачкаа в порядку адміністративного оскарження повідомляла податковий орган про те, що вона є найманим працівником комунального підприємства та є застрахованою особою з посиланням на свідоцтво про державне соціальне страхування.

В даному контексті суд звертає увагу на ст.ст. 19, 20 ЗУ Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2012 №2464-VI, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №2464-VI), відповідно до яких саме податковий орган є користувачем Реєстру страхувальників та Реєстру застрахованих осіб-автоматизованого банку відомостей, створеного для ведення єдиного обліку фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до закону.

Проте відповідач жодним чином не відреагував на твердження позивачки, що вона є найманим працівником. У своїх відзивах на позов та апеляційну скаргу він залишив цю обставину поза увагою. Також впродовж судового розгляду справи відповідач не спростував доводи позивачки про сплату за неї внесків роботодавцем, більше того - не висловлював заперечень проти цієї обставини, як і щодо того, що позивачка протягом спірного періоду не здійснювала господарську діяльність, доходи не отримувала .

Крім того, важливим є також врахування п.1 ч.1 ст.4 Закону №2464-VI відповідно до якого платниками єдиного внеску є [...]роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з ст.6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску

Стаття 26 Закону №2464-VI встановлює, що за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску несе відповідальність платник єдиного внеску.

Згідно з ст.25 Закон №2464-VI: [...] рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

З аналізу статей Закону №2464-VI випливає, що у випадку існування трудових відносин між підприємством (установою, організацією) та працівником обов`язок нарахування та сплати лежить на роботодавцеві, відповідно відповідальність за невиконання цього обов`язку застосовується до роботодавця.

Таким чином, за умови, якщо особа є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору ЄСВ досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Відповідальність за несплату єдиного внеску несе роботодавець.

Проте при винесенні спірних рішень відповідач не з`ясував питання перебування позивачки у трудових відносинах та сплати за неї роботодавцем ЄСВ, що свідчить про необґрунтованість прийнятих ним рішень, а відтак-їх протиправність. Адже обґрунтованість є одним з найважливіших принципів законного рішення суб`єкта владних повноважень, що спонукає його належно та повно з`ясовувати обставини, що мають значення для вирішення. Податковий орган зобов`язаний обґрунтувати прийняті ним рішення, які негативно впливають на особу. Однак впродовж судового розгляду справи відповідач не спростував факт перебування позивачки у трудових відносинах з роботодавцем та сплати останнім ЄСВ у спірному періоді, не навів будь-яких аргументів щодо з`ясування ним цих обставини при формуванні податкових вимог.

Отже на підставі викладеного суд робить висновок про протиправність спірних вимог податкового органу та їх скасування.

VI. Судові витрати

В прохальній частині позову позивачка просить суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 18470,50 грн, з яких 17125, 80 грн. витрат на правничу допомогу та судовий збір у розмірі 768,40 грн. та 573,60 грн. за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову.

В ч.1 ст.139 КАС України встановлено: При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з квитанцією №10 від 20.08.2019 та квитанцією №9 від 20.08.2019 позивачка сплатила судовий збір за подання позову у розмірі 768, 40 грн. та за забезпечення позову у розмірі 576, 30 грн.

З огляду на п.5 Договору про надання професійної правничої допомоги від 24.7.2019 за професійну правничу допомогу за цим Договором Замовник сплачує винагороду з розрахунку 1489,20 грн. за 1 год. надання послуг.

Відповідно до детального опису наданих адвокатом послуг та актом здачі-прийняття робіт від 20.08.2019 за Договором від 24.07.2019 загальний розмір витрат Замовника на професійну правничу допомогу складає 11,5 год. х 1489,20 грн. = 17125,80 грн.

Згідно з ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат серед іншого суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.5 с.134 КАС України: Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У зв`язку з висновком суду про задоволення позовних вимог, з урахуванням співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, часом, витраченим на надання послуг, обсягом виконаних робіт та ціною позову, на підставі ч.5 ст.134 ; ч.1, ч.9 ст.139 КАС України суд робить висновок про стягнення на користь позивача судового збору за подання позову в розмірі 768,40 грн. та клопотання про забезпечення позову в розмірі 576, 30 грн. , а аткож витрат на оплату послуг адвоката в розмірі 7000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 2, 139, 244-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1.Адміністративний позов задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі № Ф-5425-50 від 08.11.2018 на суму 15819 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`ятнадцять),54 грн. та № Ф-5425-50 від 10.05.2019 на суму 21030 (двадцять одна тисяча тридцять),90 грн.

3.Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (; адреса: 73026, м.Херсон, вул. Ушакова, 75) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (№облікової картки платника податків НОМЕР_2 ; прож. АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1344 (одна тисяча сто тридцять чотири), 70 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч), 00 грн.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Оскільки справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Оксана БОЙКО