Справа № 240/18936/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
категорія 106020000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталя) Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
У червні 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною бездіяльність Головного військово-медичного клінічного центру (Центрального клінічного госпіталя) Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України), яка полягає у не нарахуванні та не виплаті додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі Постанова №168), за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи в Дніпропетровській області, м. Першотравенськ, Донецькій області, м. Покровськ, Харківській області, м. Лозова, за період з 23 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року та з 21 січня по 24 березня 2023 року у розмірі 100000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах і зобов`язання вчинити відповідні дії.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходить військову службу на посаді молодшої сестри хірургічного відділення мобільного польового госпіталю Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України). У спірний період був залучений до складу сил і засобів оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у зв`язку з чим виконував службові (бойові) завдання на сході України на території областей, які наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 22 грудня 2022 року №309 визнано такими, на яких велися бойові дії. Довідкою від 22 травня 2023 року №199 підтверджується, що позивач у спірний період брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, яка видана на підставі бойового наказу, наказу (розпорядження) командира (начальника) військової частини, запису журналу бойових дій та рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу. З огляду на викладене уважає, що відповідачем протиправно не нарахована та не виплачена додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №168, у збільшеному розмірі за спірний період.
Ухвалою суду від 18 липня 2023 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.
29 серпня 2023 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що позивачу за період з 23 листопада по 31 грудня 2022 року бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення, бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником не здійснював. Відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» Зведений медичний загін Державної прикордонної служби України у період з 01 січня по 24 березня 2023 року не перебував в районах ведення воєнних (бойових) дій. Додатково зауважує, що видача довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, передбачена Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №413 (далі Порядок №413). Отже, така не є документом, на підставі якого здійснюються нарахування і виплата додаткової грошової винагороди в збільшеному розмірі.
31 серпня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголошує, що Довідка від 22 травня 2023 року №199 видана на підставі саме тих документів, які визначені чинними нормативно-правовими актами, як такі, що підтверджують участь військовослужбовці у бойових діях або заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
З метою повного та об`єктивного розгляду справи суд ухвалою від 13 вересня 2023 року витребував у відповідача належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких видано довідку від 22 травня 2023 року №199, та зупинив провадження у справі до дати отримання судом витребуваних у відповідача документів.
На виконання вимог ухвали суду відповідач надав належним чином засвідчені копії рапорту начальника мобільного польового госпіталю від 01 квітня 2023 року та витягу з наказу начальника Головного військового медично-клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України від 23 листопада 2022 року №321-АГ. Копії бойового наказу (бойового розпорядження) та журналу бойових дій суду не надані, оскільки містять гриф «Таємно» та «ДСК».
Також відповідач надав належним чином засвідчені накази Державної прикордонної служби України, якими він керувався під час нарахування і виплати додаткової винагороди позивачу.
Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року, після отримання підтвердження про ознайомлення позивача з копіями зазначених документів, поновлено провадження у справі.
Суд установив, що ОСОБА_1 , має військове звання солдат і проходить службу на посаді молодшої сестри хірургічного відділення мобільного польового госпіталю Головного військово-медичного клінічного центру (Центральний клінічний госпіталь) Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України).
З 22 листопада 2022 року позивач залучений до складу сил і засобів оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у зв`язку з чим виконував службові (бойові) завдання на сході України на території областей, які наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 22 грудня 2022 року №309 визнано такими, на яких велися бойові дії.
Довідкою від 22 травня 2023 року №199 підтверджується, що позивач у період х 23 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року та з 21 січня по 24 березня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, яка видана на підставі бойового наказу, наказу (розпорядження) командира (начальника) військової частини, запису журналу бойових дій та рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу.
Уважаючи, що додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №168 у зазначений період виплачена не у повному обсязі, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон України №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (далі Закон України №2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2 4 статті 9 Закону України №2011-ХІІ встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Названий пункт постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 2023 року №43 (далі Постанова №43), яка набрала чинності 21 січня 2023 року, після слів «перебуваючи безпосередньо в районах» доповнити словами «їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,».
Також у зазначеному пункті закріплено, що виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
На реалізацію наведеної правової норми, з метою врегулювання порядку і умов здійснення виплат військовослужбовцям Державної прикордонної служби України додаткової винагороди під час дії воєнного стану 30 липня 2022 року видано наказ №392-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі Наказ №392).
Згідно пункту 1 цього Наказу військовослужбовцям, крім випадків, передбачених цим наказом, які проходять військову службу в Адміністрації Державної прикордонної служби України, регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони (у тому числі строкову), навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення (далі органи Держприкордонслужби) з дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби (у зв`язку із звільненням з військової служби) на період дії воєнного стану щомісячно здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі до 30 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідно до законодавства України обов`язків військової служби.
Додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.
Пунктом 2 Наказу №392 закріплено, що заходами, передбаченими абзацом 2 пункту 1 цього наказу, визначається виконання у відповідні дні військовослужбовцем:
1) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом Держприкордонслужби (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі штабу відповідного органу військового управління Збройних Сил України, утрушування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угруповань військ (сил), та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
2) бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які згідно з бойовим розпорядженням виконують завдання у складі органів військового управління, військової частини (підрозділів), угрупувань військ, інших складових сил оборони, та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
3) бойових завдань з відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються, нанесення вогневого ураження на об`єкти, що охороняються (у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти), звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього вогневого контакту з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час збройного нападу (вогневого ураження);
4) бойових (спеціальних) завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
5) бойових завдань з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
6) польотів, ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту згідно з бойовими розпорядженнями;
7) бойових (спеціальних) завдань екіпажами кораблів, катерів, суден забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також при виконані/ бойових завдань щодо пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів.
З 01 грудня 2022 року набрав чинності наказ Держприкордонслужби від 09 грудня 2022 року №628-АГ «Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168» (далі Наказ №628).
Додаткова винагорода збільшується до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.
Пунктом 2 Наказу №628 закріплено, що до безпосередньої участі у бойових діях або заходах належать виконання військовослужбовцем у районах ведення бойових дій:
1) бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;
2) бойових завдань з пошуку, виявлення і знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;
3) бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;
4) польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;
5) бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;
6) бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;
7) бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;
8) бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.
Отже підпунктами 2 пункту 2 Наказу №392 та 8 пункту 2 Наказу №628 закріплено, що право на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі мають військовослужбовці, які проходять військову службу в органах Держприкордонслужби, пропорційно часу участі в:
бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які згідно з бойовим розпорядженням виконують завдання у складі органів військового управління, військової частини (підрозділів), угрупувань військ, інших складових сил оборони, та за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.
Аналіз наведених положень Постанови №168, у редакції від 18 жовтня 2022 року, Наказу №392 та Наказу №628, дають підстави для висновку, що право на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі виникає у військовослужбовця не тільки за умови його участі у забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а й тоді, коли він перебуває безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. При цьому, названими наказами, на реалізацію пункту 21 Постанови №168, уточнено, що тільки участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії поєднана з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником обумовлює виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі.
Відповідач стверджує, що позивач бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення, бойових (спеціальних) завдань із усебічного забезпечення з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником у період з 23 листопада по 31 грудня 2022 року не здійснював. У період з 01 січня по 24 березня 2023 року позивач не перебував у районах ведення воєнних (бойових) дій.
Відповідно до приписів частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Позивач, на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог відповідних доказів суду не надав.
Відповідних обставин не підтверджує і довідка від 22 травня 2023 року №199, згідно якої позивач у спірний період брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Однак, така довідка не містить інформації про те, що під час таких заходів позивач піддавався вогневому ураженню або приймав участь у безпосередніх зіткненнях з противником.
Отже, встановлені у цій справі обставини не дають підстав для висновку про відсутність у позивача права на отримання додаткової винагороди з 23 листопада 2022 року по 18 січня 2023 року та з 21 січня по 24 березня 2023 року в збільшеному до 100000 грн розмірі, оскільки таке право не підтверджено належними та допустимими документальними доказами.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на відсутність у позивача доказів на обґрунтування заявленого позову та надання відповідачем доказів на підтвердження правомірності вчинених ним дій, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис