Справа № 160/27620/23
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В..
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постанови,-
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про скасування постанови,, в якому просить:
визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 26.07.2023 року про закінчення виконавчого провадження №71356433;
зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відновити виконавче провадження на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі №160/9543/22 з виконавчим листом від 16.03.2023 та забезпечити його належне виконання
Окремою ухвалою 07.07.2023 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі №160/9543/22 задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинені на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022 року у справі № 160/9543/22 щодо неврахування правових висновків щодо відсутності необхідності витребування матеріалів паперової пенсійної справи для вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії в межах спірних правовідносин.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, які спричинили порушенню закону при виконанні постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022 року у справі № 160/9543/22.
Заявник зазначає, що приписи ухвали від 07.07.2023 року виконані неналежним чином: Пенсійним фондом пенсія позивачу нарахована в розмірі 70% окладу позивача, проте нарахована без індексації відповідно до приписів статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб» (Закон №2262-ХП).
Позивач 23.08.2023 року надав копію окремої ухвали від 07.07.2023 року державному виконавцю, проте дізнався, що виконавче провадження закінчене відповідно до постанови від 26.07.2023 року про закінчення виконавчого провадження з підстав п.11 ч.1 ст.39.ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», при цьому виконавчий лист повернуто до суду.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.
На адресу суду від представника Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в особі Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом.
Враховуючи викладене, державним виконавцем, керуючись вимогами пункту 11 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» 26.07.2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, направлено сторонам виконавчого провадження.
На думку представника відповідача, дії державного виконавця відділу по винесенню постанови про закінчення виконавчого провадження № 71356433 від 26.07.2023 були вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства.
В судове засідання сторони не прибули, повідомлені належним чином.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Згідно постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022 у справі №160/9543/22 судом вирішено:
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в частині відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за вислугою років відповідно до приписів Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ з 27 січня 2020 року.
ОСОБА_1 подав виконавчий лист, виданий Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 16.03.2023 року для виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022 по справі №160/9543/22, на виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
За означеним виконавчим листом державний виконавець 22.03.3023 відкрив виконавче провадження №713556433.
Згідно копії матеріалів виконавчого провадження, наданих відповідачем, встановлено, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області листом від 09.05.2023 року повідомило виконавчу службу про виконання рішення суду у справі №160/9543/22 а саме повторно розглянули заяву ОСОБА_1 , проте питання про поновлення пенсії заявнику буде розглянуто після отримання паперової пенсійної справи та довідки-атестата про припинення пенсії у м.Севастополь.
Як зазначив у відзиві представник відповідача - вивчивши висновки суду, державним виконавцем зроблено висновок, що ГУ ПФУ у Дніпропетровській області при повторному розгляді заяви стягувача не враховані висновки суду, тому рішення вважається не виконаним.
23.05.2023 року державним виконавцем відділу було винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5100,00 грн.
З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом.
Враховуючи викладене, 26.07.2023 року державним виконавцем, керуючись вимогами пункту 11 частини 1 статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
Як зазначив позивач в позовній заяві, 23.08.2023 року ним направлено на адресу виконавчої служби Окрему ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2023, якою заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень у справі №160/9543/22 задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинені на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022 року у справі № 160/9543/22 щодо неврахування правових висновків щодо відсутності необхідності витребування матеріалів паперової пенсійної справи для вирішення питання щодо поновлення виплати пенсії в межах спірних правовідносин.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вжити заходи щодо усунення причин та умов, які спричинили порушенню закону при виконанні постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.12.2022 року у справі № 160/9543/22.
Проте, позивач дізнався про те, що виконавче провадження завершено згідно постанови від 07.07.2023 року.
Таким чином, державний виконавець не мав можливості приймати до уваги в ході здійснення виконавчих дій в виконавчому провадженні № 71356433 Окрему ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2023, при цьому вказана ухвала направлена на дисциплінування Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області і не має виконуватись Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Також, в мотивувальній частині позовної заяви Заявник зазначає, що приписи Окремої ухвали від 07.07.2023 року виконані неналежним чином: Пенсійним фондом пенсія позивачу нарахована в розмірі 70% окладу позивача, проте нарахована без індексації відповідно до приписів статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (Закон №2262-ХП).
Щодо обґрунтування позивачем позовної заяви щодо не погодження з розміром нарахованої пенсії за рахунок відсутності її індексації та окладу, з якого здійснено нарахування пенсії, то суд зазначає, що предметом адміністративної справи №160/9543/22 було відновлення виплати пенсії, який судом вирішено шляхом зобов`язання здійснити повторний розгляд заяви позивача щодо поновлення виплат пенсії, розмір означеної пенсії не був предметом спору, а тому не відноситься до обставин, які має встановлювати державний виконавець в ході виконання рішення у справі № 160/9543/22.
Предметом розгляду даної справи є правомірність винесення постанови від 07.07.23 про закінчення виконавчого провадження.
Отже, оскільки з матеріалів справи встановлено що Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 , що підтверджується листом від 09.005.2023 року ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, та станом на день звернення до суду пенсійні виплати відновлені в розмірі 70% окладу позивача, про що позивач зазначає в мотивуванні позовної заяви, підстав для скасування постанови від 07.07.23 про закінчення виконавчого провадження у виконавчому провадженні №713556433 немає. А оскільки вимога щодо відновлення виконавчого провадження №713556433 є похідною, ця вимога також задоволенню не підлягає.
Положення частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Право на судовий захист відображене в частині 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).
За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Згідно з статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною 2 статті 129-1 Конституції України встановлено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частин 1 статті 13 Закону №1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частин 1 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що державний виконавець, як суб`єкт владних повноважень, в силу положень Основного Закону, повинен виконувати свої повноваження лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та зобов`язаний вчинити всі заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення. Прийняттю державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження мають передувати певні дії відносно боржника, послідовність яких визначена Законом №1404-VІІІ.
Лише після здійснення всіх необхідних заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, державний виконавець має можливість винести постанову про закінчення виконавчого провадження.
Предметом спору в даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За змістом положень частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя О.В. Єфанова