Справа № 600/5812/23-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 р. м. Чернівці Справа №600/5812/23-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Ісопчук Валерій Володимирович до Кіцманського відділу Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.08.2023 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Кіцманського відділу Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (відповідач), з такими позовними вимогами:

визнати протиправною бездіяльність Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не закінчення виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору в сумі 113051,45 грн із ОСОБА_1 ;

зобов`язати Кіцманський відділ Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) закінчити виконавче провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору в сумі 113051,45 грн із ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданого позову зазначено, що 27.12.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Догатарем М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №70620742 на підставі виконавчого листа №718/55/15-ц, виданого 10.09.2015 Кіцманським районним судом Чернівецької області. Цього ж числа приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з нього основної винагороди у сумі 7195,00 дол. США. 28.12.2022 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із повним погашенням заборгованості боржником.

Однак, як зазначав позивач, 17.07.2023 йому стало відомо, що на виконанні в старшого виконавця Мельничука С.М. перебуває виконавче провадження з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області.

Вказував, що виконавче провадження виникло внаслідок його виведення в окреме провадження, після того як виконавчий лист №718/55/15-ц був повернений стягувачу.

На думку позивача, вказане свідчить про подвійне стягнення виконавчого збору державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого листа. Тому його представником направлено до відповідача заяву про закінчення виконавчого провадження №63650124, однак у задоволенні такої заяви було відмовлено, у зв`язку із відсутністю підстав.

Вказані дії позивач вважає неправомірними, посилаючись при цьому на ч. 8 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Ухвалою суду від 29.08.2023 року вказаний адміністративний позов залишено без руху, встановлено п`ятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали, з дня отримання копії ухвали. У встановлений судом строк, позивачем усунуто недоліки позовної заяви, на які вказувалось в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 14.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження на 10:00 год. 25.09.2023.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Окрім цього, відповідач посилався на пропуск позивачем строку звернення до суду, а тому просив суд залишити позовну заяву без розгляду.

Ухвалою суду від 05.10.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Кіцманського відділу Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - залишено без руху. Встановлено позивачу десятиденний строк для подачі заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом та докази поважності причин його пропуску.

Ухвалою суду від 06.11.2023 продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи на 09:00 год. 09.11.2023.

Не погоджуючись із відзивом на позовну заяву, позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому просив суд задовольнити його позовні вимоги.

В судове засідання призначене на 09.11.2023 сторони не з`явились. Подали клопотання про розгляд справи без їх участі.

Ухвалою суду від 09.11.2023 витребувано у приватного виконавця Доготаря М.В. належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №70620742 від 28.12.2022.

14.11.2023 до суду надійшли від приватного виконавця Доготаря М.В. належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №70620742.

Згідно ч. 3 ст. 194 КАС України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч. 1 ст. 205 КАС України, у разі неявки відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

У частині 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи приписи статей 194, 205 КАС України та раніше подані клопотання учасників справи про розгляд справи без їх участі, суд продовжив розгляд даної справи у порядку письмового провадження, за наявними у ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

10.09.2015 Кіцманським районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист №718/55/15-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь КБ "Надра" заборгованість в сумі 1126860,56 грн та судових витрат на загальну суму 3654 грн (а.с. 9).

17.11.2020 старшим державним виконавцем Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничуком С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №55982742 з примусового виконання виконавчого листа Кіцманського районного суду Чернівецької області №718/55/15-ц від 10.09.2015 про стягнення з ОСОБА_1 на користь КБ "Надра" заборгованість в сумі 1126860,56 грн та судових витрат на загальну суму 3654 грн.

В той же день, 17.11.2020, старшим державним виконавцем Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничуком С.М. винесено постанову про стягнення з ОСОБА_1 по ВП №55982742 виконавчого збору в розмірі 10 % від суми боргу, 113051,45 грн (а.с. 17).

Як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем згідно ухвали Кіцманського районного суду замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ КБ "Надра" на ТОВ "Віріді Люкс".

Державним виконавцем Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), на підставі заяви стягувача, винесено постанову ВП №55982742 від 17.11.2020 про повернення виконавчого листа Кіцманського районного суду Чернівецької області №718/55/15-ц від 10.09.2015 стягувачу, ТОВ "Віріді Люкс", на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Разом із цим, даною постановою визначено, що виконавчий збір у сумі 113051,45 грн виведено в окреме виконавче провадження (а.с. 10).

На підставі постанови державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №55982742 від 17.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 113051,45 грн старшим державним виконавцем Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничуком С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63650124 від 17.11.2020 (а.с. 11).

Разом з цим, судом встановлено, що в подальшому, 22.12.2022, ТОВ "Віріді Люкс" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготаря М.В. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №718/55/15-ц, виданого 10.09.2015 Кіцманським районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованість по тілу кредиту 42381,56 дол. США, по несплаченим відсоткам 22168,19 доларів США та пені 7400,27 доларів США, а всього 71950,02 доларів США,, що еквівалентно 1126860,56 грн (а.с. 12).

27.12.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. відкрито виконавче провадження №70620742 з примусового виконання виконавчого листа №718/55/15-ц, виданого 10.09.2015 Кіцманським районним судом Чернівецької області (а.с. 13).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. ВП №70620742 від 27.12.2022 при примусовому виконанні виконавчого листа №718/55/15-ц, виданого 10.09.2015 Кіцманським районним судом Чернівецької області стягнуто з боржника - ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 7195,00 доларів США (а.с. 14).

В той же день, 27.12.2022, ТОВ "Віріді Люкс" звернулось до приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготаря М.В. із заявою про завершення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №718/55/15-ц, виданого 10.09.2015 Кіцманським районним судом Чернівецької області про стягнення з ОСОБА_1 на його користь заборгованість по тілу кредиту 42381,56 дол. США, по несплаченим відсоткам 22168,19 доларів США та пені 7400,27 доларів США, а всього 71950,02 доларів США,, що еквівалентно 1126860,56 грн на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку із повним погашенням заборгованості боржником перед стягувачем (а.с. 15).

28.12.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №70620742 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" (а.с. 16).

На думку позивача, стягнення основної винагороди по виконавчому провадженню №70620742, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготарем М.В. та по виконавчому провадженню №63650124, відкритому старшим державним виконавцем Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничуком С.М. свідчить про подвійне стягнення сплати за виконання одного й того ж виконавчого листа.

У зв`язку з наведеним, 28.07.2023 представник позивача звернувся до Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою, в якій просив закінчити виконавче провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення виконавчого збору в сумі 113051,45 грн із ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Листом Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 10.08.2023 №24628 відмовлено у задоволенні вказаної вище заяви, з посиланням на відсутність законних підстав для завершення виконавчого провадження №63650124 (а.с. 22).

Не погоджуючись із бездіяльністю Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не закінчення виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення з нього виконавчого збору в сумі 113051,45 грн, позивач звернувся до суду з даним позовом.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спірні правовідносини регулюються Законом України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

За змістом ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, таких виконавчих документів; виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ), а також постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VІІІ).

У ч. 1 ст. 5 Закону №1404-VІІІ зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Заходами примусового виконання рішень відповідно до ст. 5 Закону №1404-VІІІ є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 5 вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Статтею 27 Закону № 1404-VІІІ надано визначення поняття "виконавчий збір" та унормовано питання щодо його розміру, порядку та підстав стягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону №1404-VIII).

Згідно ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

З огляду на зазначене, нормами Закону №1404-VIII встановлено чіткий перелік підстав при яких виконавчий збір не стягується.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Положенням ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до Закону №1404-VIII та з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства прийнято наказ Міністерства юстиції України "Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень" від 02.04.2012 № 512/5 затверджено Інструкцію №512/5.

Відповідно до п.22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження", кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно із ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження", розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач оскаржує протиправну бездіяльність Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не закінчення виконавчого провадження №63650124, з примусового виконання постанови державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №55982742 від 17.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 113051,45 грн на підставі його звернення із заявою про закінчення виконавчого провадження, оскільки приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №70620742 та прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 7195,00 доларів США.

Вказане на думку позивача свідчить про подвійне стягнення сплати за виконання одного й того ж виконавчого листа.

Отже, вирішуючи даний спір, суд повинен, у даному випадку, встановити правомірність дій Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не закінчення виконавчого провадження №63650124.

Обґрунтовуючи протиправність бездіяльності відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020, позивач посилався на ч. 8 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження".

Так, ч. 8 ст. 27 Закону №1404-VIII визначено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

З системного аналізу вказаної норми, вбачається, що названі приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац), а її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

Ініціювати і реалізувати передачу виконавчого документа від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця може стягувач, подавши заяву про передачу виконавчого документа від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця, або повернення виконавчого документу та звернувшись з ним повторно.

Відтак, норма ч. 8 ст. 27 Закону №1404-VIII, на яку зіслався позивач, спрямована на те, щоб не допустити одночасне стягнення із боржника виконавчого збору та основної винагороди визначених згідно Закону №1404-VIII за виконання одного і того ж виконавчого документу в аналогічній частині до Державного бюджету України і бюджету приватного виконавця в разі передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця.

При цьому, суд звертає увагу на те, що застосування ч. 8 ст. 27 Закону №1404-VIII можливе лише у випадку передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця.

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничуком С.М. ВП №55982742 при примусовому виконанні виконавчого листа №718/55/15-ц, виданого 10.09.2015 повернуто стягувачу - ТОВ "Віріді Люкс", згідно його заяви, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". Разом із цим, даною постановою визначено, що виконавчий збір у сумі 113051,45 грн виведено в окреме виконавче провадження.

У зв`язку із цим, як вбачається із матеріалів справи, на підставі постанови державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №55982742 від 17.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 113051,45 грн старшим державним виконавцем Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничуком С.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63650124 від 17.11.2020.

Суд наголошує на тому, що у даному випадку, підставою для відкриття виконавчого провадження ВП №.11.2020 є постанова Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №55982742 від 17.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 113051,45 грн, яка є чинною та не є предметом оскарження у даній справ.

З огляду на зазначене, суд звертає увагу на те, що поняття й процедура, що визначені ч. 8 ст. 27 Закону №1404-VIII стосується інших правовідносин, ніж ті, що розглядаються у даній справі, позаяк в спірних правовідносинах не було передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця, а тому застосування ч. 8 ст. 27 Закону №1404-VIII у даному випадку є не можливе.

При цьому, враховуючи приписи ст. 45 Закону №1404-VIII, суд погоджується із твердженням позивача, що стягненню з боржника підлягає лише або виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця, подвійне стягнення вказаних коштів виконавчого провадження не допускається.

Так, приписами п. 1 ч. 1 ст.42 Закону №1404-VIII встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Приписами частини 3 статті 45 Закону №1404-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Отже, за сутнісним змістом виконавчий збір і основна винагорода приватного виконавця тотожні поняття.

Відмінність полягає лише у тому, до якого бюджету спрямовуються кошти (Державний бюджет України і бюджет приватного виконавця).

Стосовно посилань позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.07.2022 по справі №320/6215/19, то такі суд не бере до уваги, адже позивачем помилково зроблено висновок про однакову правову природу виконавчого збору, стягнутого із нього постановою державного виконавця від 17.11.2020 та основної винагороди приватного виконавця стягнутою постановою від 27.12.2022, що стало підставою його помилкових тверджень про подвійне стягнення сум аналогічного призначення.

Як вбачається із змісту постанови Верховного Суду від 21.07.2022 по справі №320/6215/19 спірні відносини у вказаній справі виникли з приводу оскарження постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди.

Відтак, суд зазначає, що обставини у справі №320/6215/19 та їх нормативна оцінка судом касаційної інстанції істотно різняться від обставин у даній адміністративній справі, що виключає підстави для врахування висновку Верховного Суду при ухваленні судового рішення у даній справі.

Окрім цього, як зазначалось вище, позивач не погоджується із бездіяльністю Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не закінчення виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору у сумі 113051,45 грн.

Суд зазначає, що порядок та підстави закінчення виконавчого провадження встановлено статтею 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 39 вказаного Закону, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; 2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; 3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; 4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; 7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; 9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; 14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; 15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; 16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили; 17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа; 19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника; 19-1) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди; 19-2) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили; 20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

Разом з тим, не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження, позивач не вказує у позовній заяві на підставі якого саме пункту ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII підлягає закінченню виконавче провадження №63650124.

При цьому, аналізуючи зміст кожного пункту вказаної вище норми та враховуючи спірні відносини, суд приходить до висновку, що найбільш прийнятним було б закінчення державним виконавцем виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору у сумі 113051,45 грн на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII, згідно якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як встановлено судом вище, підставою для відкриття виконавчого провадження ВП №.11.2020 є постанова Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №55982742 від 17.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 113051,45 грн, яка по своїй суті є виконавчим документом.

Водночас, постанова Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) №55982742 від 17.11.2020 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 113051,45 грн є чинною та не є предметом оскарження у даній справ.

Разом із цим суд зауважує, що жодний пункт ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII не підпадає під правову підставу, у даному випадку, для закінчення виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору у сумі 113051,45 грн.

Частиною 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на те, що правові підстави для закінчення виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору у сумі 113051,45 грн, визначені ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII, відсутні, то суд вважає, що відповідачем правомірно, у відповідності до норм чинного законодавства, відмовлено позивачу у закінченні виконавчого провадження №63650124.

Окрім цього, варто зазначити, що як зазначалось вище, позивач не погоджується із бездіяльністю Кіцманського відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) щодо не закінчення виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору у сумі 113051,45 грн, посилаючись на подвійну сплату коштів.

Згідно ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Судом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничуком С.М. при примусовому виконанні постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору в сумі 113051,45 грн відкрито ВП №63650124.

Згодом, постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №718/55/15-ц, виданого 10.09.2015 Кіцманським районним судом Чернівецької області стягнуто з боржника - ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 7195,00 доларів США (а.с. 14).

Суд звертає увагу позивача на те, що саме вказані вище постанови старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничука С.М. та приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. створюють правові негативні наслідки для позивача у вигляді виникнення у нього обов`язку щодо сплати виконавчого збору та основної винагороди.

Згідно матеріалів справи, вказані постанови є чинними та не скасованими а ні в судовому порядку, а ні посадовою особою органу державної виконавчої служби чи приватним виконавцем, та не є предметом спору у даній справі.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є оскарження постанови старшого державного виконавця Кіцманського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Мельничука С.М. при примусовому виконанні постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору в сумі 113051,45 грн чи постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Доготар М.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №718/55/15-ц, виданого 10.09.2015 Кіцманським районним судом Чернівецької області, якою з ОСОБА_1 стягнуто основну винагороду у сумі 7195,00 доларів США.

У зв`язку із цим, суд звертає увагу позивача на те, що статтею 13 Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод. (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Водночас під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15.

Окрім цього, адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин і задоволеними в адміністративному судочинстві можуть бути лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин. При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище і захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет і підстави позову), характер порушеного права позивача і можливість його захисту в обраний ним спосіб, зокрема, встановити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У пункті 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.10.2020 у справі №9901/393/19 визначено, що гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 08 жовтня 2020 року у справі №9901/393/19 (пункт 28).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 №3-рп/2003).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 вказано, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16 та у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18, від 22.04.2021 у справі №640/2291/20, від 13 квітня 2022 року у справі №620/3527/20.

Верховний Суд в постанові від 03.11.2022 по справі №520/9698/19 вказав на те, що наслідком такого неналежного обрання способу захисту порушеного права платника податків під час проведення перевірки, є відмова в задоволенні позову.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що звертаючись до суду з даним позовом, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом із цим, суд зауважує, що у даному випадку жодний пунктів ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII не підпадає під правову підставу для закінчення виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення виконавчого збору у сумі 113051,45 грн.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не доведено наявність правових підстав для задоволення заявлених вимог.

В межах спірних правовідносин суд дійшов висновку, відмовляючи позивачу у закінченні виконавчого провадження №63650124 з примусового виконання постанови №55982742, виданої 17.11.2020 Кіцманським відділом Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 113051,45 грн, відповідач діяв на підставі Закону та в межах його повноважень, а позивач у спірних правовідносинах обрав неналежний спосіб захисту порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Оскільки в задоволенні адміністративного позову відмовлено, суд не вирішує питання про понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241 - 246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в інтересах якого звернувся адвокат Ісопчук Валерій Володимирович до Кіцманського відділу Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Згідно статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

У відповідності до статей 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення (складання).

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Адвокат - Ісопчук Валерій Володимирович (вул. Університетська, 36, м. Чернівці);

Відповідач - Кіцманський відділ Державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вул. Українська, 53, м. Чернівці, ).

Суддя В.О. Григораш