Справа № 420/12157/21
Суддя: Вербицька Н.В.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 р.м. ОдесаСправа № 420/12157/21

Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління МВС України в Одеській області (ліквідаційна комісія) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (ліквідаційна комісія) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

14 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення, компенсації за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року та не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення;

- зобов`язати ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року в розмірі 11 330,13 гривень;

- зобов`язати ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року в розмірі 75 089,70 гривень;

- зобов`язати ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплати ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку при звільненні з 07.11.2015 року з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів виходячи з середньоденного розміру грошового забезпечення - 357,57 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що з серпня 1998 року по 05 липня 2015 року позивач проходив службу у відповідача та в подальшому ОСОБА_1 був звільнений та прийнятий до ГУНП в Одеській області для продовження служби, з якої був звільнений у червні 2021 року.

Позивач стверджував, що за період з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року відповідачем не в повному обсязі нараховувалася та виплачувалася індексація його грошового забезпечення, компенсація за службу у вихідні або святкові дні, що на думку позивача порушує його соціальні права. До того ж, як наголошував позивач, з ним не було проведено повний розрахунок при звільненні станом на дату подання позовної заяви.

Відповідач з позовом не погодився та у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до відомостей опублікованих на сайті Державною службою статистики України в період з 03.06.2010 по 07.11.2015 індекс споживчих цін не завжди перевищував поріг індексації, зокрема у 2012 році річний показник дорівнював 99,8%, а у 2013 - 100,5%. Індексація проводиться не кожного місяця, а лише тоді коли індекс споживчих цін перевищував 101%. Згідно з довідками про грошове забезпечення позивача йому за 2010-2015 роки нарахована та виплачена індексація. З огляду на це, заявлені позовні вимоги щодо виплати індексації за спірний період є необґрунтованими, тому на думку відповідача, задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010 по 07.11.2015 року представник відповідача звернув увагу, що залучення працівників до роботи у вихідний день (святковий, неробочий) день оформлюється наказом, то і надання компенсації (подвійна оплата або інший день відпочинку) за роботу в такий день також має оформлюватись наказом (розпорядженням роботодавця). Тобто єдиним належним та достатнім доказом роботи у дні щотижневого відпочинку та святкові дні є письмові накази керівників ОВС та графіки нарядів чергувань, затверджені відповідними керівниками ОВС. Однак, вказані документи у відповідача відсутні, а позивач не надав їх при зверненні до суду.

При цьому, представник відповідача звертав увагу, що позивач мав можливість виходити - прибувати до робочого місця та службового кабінету у будь-який час, у тому числі вихідні і святкові дні, однак саме по собі таке перебування на робочому місці (у вихідні/святкові дні) у відриві від інших обставин не може сприйматися як належний та допустимий доказ виконання службових обов`язків. Відповідь УДЗ ГУНП в Одеській області не є процесуальним способом підтвердження обставин роботи у вихідні та святкові дні. Єдиним доказам, що може підтвердити чи спростувати таку інформацію є саме письмовий наказ керівника, або його відсутність.

Що ж стосується позовних вимог про виплату позивачу середнього заробітку за період затримки з 07.11.2015 року, то на думку відповідача, під час звільнення з ГУМВС позивачеві було виплачено всі належні йому суми. Спорів щодо належних до нарахування та виплати сум між позивачем та ЛК ГУМВС України в Одеській області не було. Таким чином, позивачу ще в 2015 році було відомо про виплачені йому суми при останньому розрахунку, однак із позовом ОСОБА_1 звернувся лише у липні 2021 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року позов частково задоволений.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року.

Зобов`язано в ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у повному обсязі за період з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.88-95).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року скасовано в частині позовних вимог щодо виплати компенсації за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні та щодо нарахування та виплати суми середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку при звільненні, в задоволенні яких було відмовлено.

Прийнято в цій частині постанову, якою визнано протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати компенсації за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 01.01.2012 року по 07.11.2015 року та не здійснення остаточного розрахунку в день звільнення.

Зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 01.01.2012 року по 07.11.2015 року.

Зобов`язано ГУ МВС України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь період затримки остаточного розрахунку при звільненні з 07.11.2015 року.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року залишено без змін (т.1 а.с.130-135).

Постановою Верховного Суду від 05.04.2023 року касаційна скарга ГУ МВС України в Одеській області задоволена частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року та постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 року скасовані, справу № 420/12157/21 направлено на новий судовий розгляд до Одеського окружного адміністративного суду (т.1 а.с.204-219).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо не здійснення остаточного розрахунку при звільненні 06.11.2015 року ОСОБА_1 з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області.

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області (Ліквідаційна комісія) нарахувати та виплати ОСОБА_1 за затримку остаточного розрахунку при звільненні 06.11.2015 року з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області 5000,00грн (п`ять тисяч гривень).

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зокрема, апелянт зазначив, що відповідачем не заперечується той факт, що позивач в період з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року проходив службу у святкові та вихідні дні (кожної суботи виконував функціональні обов`язки за виключенням періодів відпустки), а суд першої інстанції в порушення принципу офіційності з`ясування всіх обставин у справі не витребував відповідні докази від УДЗ ГУНП в Одеській області, яке зберігає відповідні накази про виконання позивачем роботи у вихідні та святкові дні. При цьому, апелянт вказує, що в матеріалах справи наявний лист відділу документального забезпечення ГУ НП в Одеській області від 18.08.2021 року № 1/572/зі, яким підтверджено обставини візування позивачем наказів у вихідні та святкові дні у кількості 105 шт. За вказаних обставин, апелянт вважає, що має право на отримання компенсації за службу особи начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні.

Крім того ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права відмовив йому у задоволені позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення у спірний період, на яку позивач має право з урахуванням наявного правового регулювання та проходження служби.

Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області також подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, в якій представник суб`єкта владних повноважень просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та прийняте нове, яким у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що правових підстав для виплати позивачу середнього заробітку за затримку в розрахунку при звільненні не має позаяк позивачу було виплачено своєчасно всі належні грошові кошти, чого судом не було враховано.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняте нове про відмову у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 .

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог заяви і доводів апеляційних скарг, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.

ОСОБА_1 з 1998 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в ГУ МВС України в Одеській області.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області № 2400 о/с від 06 листопада 2015 року позивача звільнено в запас Збройних Сил України за п. 64 «з» у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства (організації).

З 07 листопада 2015 року ОСОБА_1 переведений на службу до Головного управління Національної поліції в Одеській області (т. 1, а.с. 19-21).

Згідно витягу з наказу начальника ГУНП в Одеській області № 891 о/с від 07 червня 2021 року ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції з 07 червня 2021 року через хворобу з 07 червня 2021 року (т. 2, а.с. 14).

Вважаючи, що відповідачем з 03 червня 2010 року по 07 листопада 2015 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація та компенсація за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні, а також у зв`язку із тим, що при звільнені повний розрахунок не проведено, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 року по даній справі ОСОБА_1 було нараховано та виплачено за спірний період індексацію грошового забезпечення у розмірі 4534,06 грн та компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 01.01.2012 року по 07.11.2015 року у розмірі 2380,85 грн. З огляду на це, правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині не має.

Також суд прийшов висновку про наявність підстав щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з одночасним зменшенням розміру відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України, право на отримання якого встановлено Верховним Судом по даній справі та вважав, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, що позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу 5000,00 грн.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 03 червня 2010 року по 07 листопада 2015 року, судова колегія зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 19 Закону України «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб № 1294 від 07.11.2007р. (чинної на час виникнення спірних правовідносин), грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно п. 3 наказу Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 року Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (чинного на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

За змістом п.1.14 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 499 від 31.12.2007 року, індексація грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу МВС здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон № 1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до ст. 4 Закону № 1282-ХІІ, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 6 Закону № 1282-ХІІ, порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003 року затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078).

Згідно п. 5 Порядку № 1078 у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Суд звертає увагу, що відповідно до вимог чинного законодавства України, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

З матеріалів справи слідує, що згідно довідок про грошове забезпечення від 02.08.2021 року про нараховане грошове забезпечення за 2010 -2015 роки, виданих ГУМВС України в Одеській області (т. 1, а.с. 32-37), позивачу нараховано індексацію грошового забезпечення у листопаді 2010 року (35,37 грн), грудні 2010 року (35,96 грн),січні 2011 року (36,70 грн), лютому 2011 року (52,70 грн), березні 2011 року (52, 70 грн), квітні 2011 року (71,52 грн), травні 2011 року (85,63 грн), червні 2011 року (98,81 грн), липні 2011 року (98,81 грн), червні 2014 року (56,03 грн), липні 2014 року (82,82 грн), серпні 2014 року (132,76 грн), вересні 2014 року (152, 25 грн), жовтні 2014 року (152,25 грн), листопаді 2014 року (202, 19 грн), грудні 2014 року (236,29 грн), січні 2015 року (264,31 грн), лютому 2015 року (308,15 грн), березні 2015 року (355,66 грн), квітні 2015 року (439,70 грн), травні-листопад 2015 року (308,15 грн), всього 5 107,66 грн.

За розрахунками ОСОБА_1 сума індексації за спірний період, крім вже виплаченої суми, мала би становити 11 330,13 грн (т. 1, а.с. 46-52).

Дослідивши наданий позивачем розрахунок та враховуючи проведені нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, перевіривши наведений розрахунок на Калькуляторі розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та на офіційному сайті Мінфіну України (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), колегія суддів погоджується з доводами позивача, що за період з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року включно він має право на виплату індексації, крім вже виплаченої суми, у розмірі 11 330,13 гривень.

Також судом встановлено, що 26 грудня 2022 року на виконання рішення № 420/12157/21 відповідачем було перераховано позивачу індексації грошового забезпечення за спірний період у сумі 4 534,06 грн (т. 1, а.с. 190).

З урахуванням сум індексації, які були виплачені позивачу на виконання рішення суду у справі № 420/12157/21, до стягнення належить недоплачена індексація за період з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року у розмірі 6 796,07 грн (11 330,13-4534,06).

Додатково колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 , що ані при первісному розгляді справи, ані при повторному, відповідачем не надано своїх розрахунків індексації грошового забезпечення позивача, як і не надано заперечень проти заявленого позивачем розрахунку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відмови в повному обсязі в задоволенні позовних про виплату індексації за спірний період та зазначає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 6 796,07 грн.

Щодо позовних вимог про нарахування та виплату компенсації за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року в розмірі 75 089,70 гривень, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 22 Закону України «Про міліцію» встановлено, що для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні.

Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Пункт 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114, також визначає, що для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року №197 «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні» передбачає, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Згідно з пунктом 3.7 розділу III Інструкції «Про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», затвердженої наказом МВС України від 31 грудня 2007 року № 499, при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

З матеріалів справи слідує, що з січня 2012 року по листопад 2015 року ОСОБА_1 у вихідні та святкові дні завізував 173 накази (т. 1, а.с. 53-59).

Викладене підтверджується і свідками, які допитані в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а саме ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які працювали разом із позивачем в ГУ МВС в Одеській області та підтвердили, що у святкові та вихідні дні вони працювали повний робочий день.

Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що позивач з 01 серпня 2011 року по 06 листопада 2015 року обіймав посаду начальника відділу юридичного забезпечення ГУ МВС України в Одеській області, в обов`язки якого входить візування наказів управління, колегія суддів приходить до висновку про доведеність факту несення служби позивачем у вихідні та святкові дні.

Як вбачається з листа ГУ НП в Одеській області від 18.08.2021 року № 1/572/зі, за період роботи у святкові та вихідні дні в ГУ МВС в Одеській області з 2012 по 2015 роки, позивач візував накази 105 днів, що свідчить про вихід його у такі дні на роботу для виконання своїх посадових обов`язків та має наслідком оплату цих днів у подвійному розмірі.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та покази свідків, допитаних у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, можливо дійти висновку, що позивач працював у святкові і вихідні дні у наступній кількості:

2012 рік 10 днів, 2013 рік 20 днів, 2014 58 днів, 2015 рік 17 днів.

Як вже зазначалось вище, відповідно до приписів п.3.7 Інструкції № 499, годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

З наведеного вбачається, що оплаті у святкові та вихідні дні на рік за спірний період підлягають лише 120 годин, що становить 15 днів.

Годинна ставка в даному випадку виглядає наступним чином: посадовий оклад 1450 + 130 оклад за звання поділити на 164 години (4 тижні по 41 годині) 9,63 грн.

Тобто за спірний період позивач має право на подвійну оплату за відпрацьовані 440 годин (55 днів) у святкові та вихідні дні, оплата за які становить 9,63 грн х 440 х 2 = 8474,40 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення по цій справі, ухваленому при первинному розгляді, відповідачем нараховано і виплачено компенсацію у розмірі 2 380,85 грн (т.1 а.с.190).

Отже, в даному випадку до виплати позивачу ще належить недоплачена компенсація за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.01.2012 року по 07.11.2015 року у розмірі 6093,55 грн (8 474,40 - 2 380,85), на що суд першої інстанції помилково не звернув увагу та помилково відмовив позивачу в повному обсязі в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, скасовуючи рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2022 року по цій справі та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд зазначив, що при новому розгляді спору суду першої інстанції необхідно встановити розмір усіх належних звільненому працівникові сум, період упродовж якого відповідач повинен був здійснити розрахунок з позивачем, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача, а також провести розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку і, залежно від установленого та відповідно до чинного законодавства, прийняти відповідне рішення.

Суд касаційної інстанції зазначив, що для визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у цій справі судам першої та апеляційної інстанцій необхідно врахувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену у постанові від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

Так, суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи, з урахуванням висновку, викладеного Верховним Судом при первісному розгляді цієї справи, колегія суддів вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Так, за приписами частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За приписами статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Період затримки розрахунку при звільненні - це весь час затримки належних звільненому працівникові сум та виплат по день фактичного розрахунку.

Судова колегія звертає увагу на правову позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17, відповідно до якої під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З матеріалів справи вбачається, що при звільненні позивачу належала до виплати сума у розмірі 35 057,93 грн, яка складалась із заробітної плати 8 151,70 грн, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 7 101,7 грн, індексації грошового забезпечення з 03.06.2010 року по 07.11.2015 у загальному розмірі 11 330,13 грн та компенсації за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.01.2012 року по 07.11.2015 року у розмірі 8 474,40 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу 5000,00 грн, разом з тим, незрозумілим є механізм обрахунку судом зазначеної суми.

Враховуючи, що компенсація за святкові і вихідні дні у розмірі 6093,55 грн та індексація у розмірі 6 796,07 грн ще не виплачені позивачу та дата проведення розрахунку відсутня, судова колегія вважає передчасними вимоги про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку по зазначеним сумам. На думку колегії суддів, необхідне розрахувати суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із вже виплаченого в ході розгляду даної справи (26.12.2022 року) сум грошового забезпечення у розмірі 6 914,91 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, середньоденна заробітна плата позивача, за останні два місяці перед звільненням, складає 357,57 грн.

Затримка у виплаті спірної грошової суми становить 2606 днів календарні дні, а тому, розмір середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні становить 931 827,42 грн (357,57*2606)

Отже, істотність частки недоотриманого грошового забезпечення при звільненні в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,74% (6 914,91/931 827,42 *100%)

Таким чином, сума, що підлягає відшкодуванню з урахуванням істотності частки 0,74 % розраховується наступним чином: 357,57 грн (середньоденний заробіток позивача) х 2606 (дні затримки розрахунку) х 0,74% та дорівнює 6 895,52 грн.

Відтак, враховуючи вказані Великою Палатою Верховного Суду критерії розміру простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, середній заробіток за час затримки розрахунку фактично сплаченого грошового забезпечення має бути стягнутий з відповідача на користь позивача у розмірі 6 895,52 грн.

Наведена формула розрахунку середнього заробітку з урахуванням принципу співмірності є актуальною та застосовною Верховним Судом, зокрема в постанові по справі № 380/6837/20 від 29 липня 2022 року.

Суд першої інстанції на наведені обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, але в іншій частині.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління МВС України в Одеській області (ліквідаційна комісія) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року скасувати з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 в повному розмірі індексації грошового забезпечення та компенсації за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року.

Зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (ід.N НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення з 03.06.2010 року по 07.11.2015 року в розмірі 6 796,07 (шість тисяч сімсот дев`яносто шість) грн, компенсацію за службу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні з 03.01.2012 року по 07.11.2015 року у розмірі 6 093,55 (шість тисяч дев`яносто три) грн, суму середнього заробітку за період затримки остаточного розрахунку при звільненні в частині виплачених сум (6 914,91 грн за період з 08.11.2015 по 26.12.2022 року) у розмірі 6 895,52 (шість тисяч вісімсот дев`яносто п`ять) грн, а всього 19 785,14 (дев`ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн з подальшим відрахуванням з цієї суми установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко