Справа № 160/18859/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-10-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою Головного управління ДПС у Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування арешту коштів на рахунках платника податків, -
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що посадовими особами ГУ ДПС у Запорізькій області 29.06.2023 року, з метою ознайомлення з наказом № 1130-П від 27.06.2023 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_2 та направлення на перевірку від 27.06.2023 року № 1532, № 1531, було здійснено вихід на фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_2 . Після ознайомлення з наказом та направленнями на проведення фактичної перевірки, ФОП ОСОБА_2 відмовлено у допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, про що було складено акт № 666/08/01/070/09/ НОМЕР_1 від 29.06.2023 року. У зв`язку з відмовою платника податків у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки, заступником начальника ГУ ДПС у Запорізькій області, 25.07.2023 о 09 год 00 хв. прийнято рішення ро застосування адміністративного арешту майна Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яке було надіслано на адресу відповідача відповідно до вимог ст. 94 Податкового кодексу України. З метою реалізації прав, наданих контролюючим органом ст. 20 ПКУ, у зв`язку з відмовою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у виконанні обов?язків, встановлених чинним законодавством, невиконанням законних вимог посадових осіб ГУ ДПС у Запорізькій області та ухиленням платника податків від податкового контролю, на підставі ст. 94 ПКУ, позивач звернувся до суду.
18.08.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вважає позивні вимоги незаконними та необгрунтованими, з урахуванням наступного. ГУ ДПС у Запорізькій області не дотрималось вимог пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 та п. 81.1 ст. 81 ПК України, а саме: наказ не містить жодних посилань на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, крім зазначення норми Податкового кодексу України, якої лише визначаються певні підстави для проведення фактичної перевірки, що свідчить про неналежне оформлення наказу на проведення перевірки від 27.06.2023 року № 1130-П в частині невідображення в наказі підстав проведення перевірки. Таким чином, відповідач мав всі законні підстави для недопуску посадових осіб ГУ ДПС у Запорізькій області до проведення фактичної перевірки на підставі наказу № 1130-П від 27.06.2023 року. Крім того, під час здійснення виходу позивача на перевірку магазину, відповідача там не було, в магазині знаходились продавці. Про проведення фактичної перевірки відповідач дізналась від продавця магазину лише 05 липня 2023 року та надала контролюючому органу документи, які стосувались питань перевірки. Оскільки факт відмови відповідачем у допуску посадових осіб позивача до фактичної перевірки, як необхідної умови для застосування адміністративного арешту майна, не мав місця, а отже, відсутні підстави для задоволення позовної заяви про арешт майна позивача.
05.09.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та аргументує свої доводи поясненнями, аналогічними викладеним у позовній заяві.
Дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрована як Фізична особа-підприємець 21.10.2020 року Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.
Головне управління ДПС у Запорізькій області прийняло наказ № 1130-п від 27.06.2023 року «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 », а саме, призначено провести з 28 червня 2023 року фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_2 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 .
Також, 27.06.2023 року ГУ ДПС у Запорізькій області видано направлення на перевірку № 1532, 1531.
29.06.2023 року працівниками ГУ ДПС у Запорізькій області складено акт № 663/08/01/07/09/ НОМЕР_1 відмови від підписання направлень на перевірку. У вказаному акті зазначено, що після ознайомлення з направленнями № 1531,1532 від 27.06.2023 року, платник податків та/або посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) магазин за адресою: АДРЕСА_2 , в якому здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 відмовився від підпису направлень на перевірку № 1531, 1532 від 27.06.2023 року.
Також, 29.06.2023 року працівниками ГУ ДПС у Запорізькій області складено акт № 667/08/01/07/09/ НОМЕР_1 , в якому зазначено, що 29.06.2023 року ФОП ОСОБА_1 відмовилась підписати акт, що засвічує факт відмови у допуску до проведення перевірки.
25.07.2023 року заступник начальника ГУ ДПС у Запорізькій області прийняв рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків, в якому вирішено застосувати умовний арешт майна платника податків ФОП ОСОБА_1 , що перебуває (розміщене, зберігається) за адресою: АДРЕСА_2 .
У відповідності до ст. 94 Податкового кодексу України, позивач звернувся до суду з позовом про застосування арешту коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих ФОП ОСОБА_1 .
Згідно п.п.20.1.4 п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України фактичною перевіркою вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.
Статтею 16 Податкового кодексу України встановлено перелік обов`язків платників податків, а саме:
- не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (пп. 16.1.9);
- допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом. (16.1.13).
Фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України).
Згідно з пп. 80.2.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Відповідно до п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Згідно п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.
Посадова (службова) особа платника податків (його представник або особа, яка фактично проводить розрахункові операції) має право надати свої письмові пояснення до складеного контролюючим органом акта.
У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня.
У разі якщо при організації документальної планової та позапланової виїзної або фактичної перевірки встановлено неможливість її проведення, посадовими (службовими) особами контролюючого органу невідкладно складається та підписується акт про неможливість проведення перевірки, який не пізніше наступного робочого дня реєструється в контролюючому органі. До такого акта додаються матеріали, що підтверджують факти, наведені в такому акті. Зазначений акт та матеріали надсилаються контролюючим органом платнику податку в порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Як вже судом було зазначено, посадовими особами податкового органу 29.06.2023 року було здійснено вихід на фактичну перевірку магазину за адресою: АДРЕСА_2 та у зв`язку із відмовою ФОП ОСОБА_1 у допуску посадових осіб Головного управління ДПС у Запорізькій області до проведення фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу 29.06.2023 року було складено акт №667/08/01/07/09/ НОМЕР_1 .
Так, позивач вважає, що посадова особа ФОП ОСОБА_1 не виконує встановлені діючим законодавством обов`язки, навмисно створює умови щодо унеможливлення проведення документальної фактичної перевірки, а саме: перешкоджає законній діяльності посадових осіб контролюючого органу під час виконання ними службових обов`язків, не виконує законні вимоги посадових осіб, не допускає посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів.
Відповідно до п.94.1 ст.94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.
Як вбачається зі змісту пп. 94.2.3 п.94.2 ст.94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.
Згідно з п. 94.6 ст.94 Податкового кодексу України керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у п.94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків.
Відповідно до абзацу другого пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.
Відповідно п. 3 Розділу VII Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.07.2017 року №632 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.08.2017 року за № 948/3816, для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.
Аналізуючи наказ на проведення фактичної перевірки відносно позивача встановлено, що в останньому вказано п.п 80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України без відображення інформації, на підставі якої його видали.
Навіть, якщо приписи кодексу дозволяють проводити фактичну перевірку, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, суд звертає увагу на те, що в наказі не зазначено про підставу проведення перевірки відповідно до вичерпного переліку підстав визначених пунктом 80.2 Податкового кодексу України.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 Податкового кодексу України щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки, конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена. Проте підстава повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.
При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які документи відповідно до доповідної записки про яку йдеться у наказі від 27.06.2023 року №1130-п. Також матеріали справи не містить жодної інформації стосовно того, в рамках яких саме заходів встановлено невідповідність діяльності підприємства вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів встановлено факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій або ж інших доказів вчинення таких операцій встановлена контролюючим органом.
Приймаючи рішення на користь платника суд дійшов висновку, що доповідна записка як підстава, яка підпадає під дію п. 80.2 Податкового кодексу України має містити інформацію про хоча і ймовірні, проте конкретні порушення суб`єктом господарювання законодавства, контроль за яким як раз покладено на фіскальні органи.
Таким чином, акт № 666/08/01/07/09/ НОМЕР_1 від 29.06.2023 року про недопуск не є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, тому передбачені п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 Податкового кодексу України підстави для застосування умовного арешту коштів на рахунках платника податків ФОП ОСОБА_1 відсутні.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, беручи до уваги вище викладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обґрунтованими, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а отже, задоволенню не підлягають.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог питання про розподіл судових витрат судом не вирішується.
Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Головного управління ДПС у Запорізькій області до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про застосування арешту коштів на рахунках платника податків - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна