Справа № 420/27857/23
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді ТанцюриК.О., розглянувши у порядку письмового провадження у м.Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з протиправним незарахуванням до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) як строкової військової служби та періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) як строкової військової служби та періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 07 червня 2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 82 відсотків грошового утримання судді.

Ухвалою суду від 16.10.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що рішенням ВРП від 06 червня 2023 року № 608/0/15-23 його звільнено з посади судді Верховного Суду у зв`язку з поданням заяви про відставку та наказом голови Верховного Суду від 06 червня 2023 року № 1677-к відраховано зі штату Верховного Суду у зв`язку з прийняттям ВРП рішення від 06 червня 2023 року № 608/0/15-23. Позивач зазначив, що рішенням № 52 йому з 07 по 21 червня 2023 року та з 22 червня 2023 року довічно призначено щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 68 відсотків від заробітку. При визначені розміру довічного грошового отримання орган ПФУ виходив виключно зі стажу роботи позивача на посаді судці, визначивши цей стаж у 29 років 08 днів, в той час як ОСОБА_1 безперервно працював на посадах судці з 24 лютого 1994 року по 06 червня 2023 року, що складає 29 років 03 місяці 14 днів. Поряд з цим, як вказав позивач, органом ПФУ при призначенні щомісячного довічного грошового утримання протиправно не зараховано до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судці у відставці, й інший стаж, установлений чинним законодавством та підтверджений поданими ним відповідно до Порядку № 3-1 документами, а саме: - період навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) як строкова військова служба; період роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (до 07 квітня 1993 року - військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. Позивач, посилаючись на норми діючого законодавства України та практику Верховного Суду вказав, що ОСОБА_1 має право на зарахування до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) як строкової військової служби, періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

24.10.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із позовними вимогами ОСОБА_1 та просить суд відмовити у задоволенні позову. Так, відповідач зазначив, що Головне управління не погоджується з вимогою щодо зарахування до стажу на посаді судді періоду визначеного прохальною частиною позовної заяви, оскільки до стажу роботи судді зараховується робота на посадах, визначених ст. 137 Закону №1402, а саме на посадах: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Спеціальний закон містить вичерпний перелік посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання судді у відставці. «Суддівський стаж» та «стаж роботи на посаді судді» не є тотожними поняттями та включають до себе різні складові. Як вказав відповідач, «Стаж роботи на посаді судді» має вичерпний перелік посад, який визначено ст. 137 Закону №1402. Натомість до «суддівського стажу» включається «стаж на посадах судді» та стаж (досвід) робота (професійна діяльність), вимога щодо якої визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (п. 2 ст. 137 Закону №1402) відповідно до положень п.1 та п. 6 ст. 69 Закону №1402 та статтями 69 та 13 Закону №1402 не передбачено зарахування періоду проходження військової строкової служби та періодів роботи на інших посадах ані до суддівського стажу, ані до стажу роботи на посаді судді. Відповідач наголосив, що страховий стаж позивача на посаді судді складає 29 років 3 місяці та відповідно розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача відповідно до чинних норм законодавства складає 68% суддівської винагороди. Враховуючи викладене, посилаючись на норми діючого законодавства, відповідач вказав відсутні законні підстави для здійснення перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

08.11.2023 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач вказав, що відповідач не спростував викладених у позовній заяві підстав для задоволення позову. Як вказав позивач, у відзиві на позовну заяву з незрозумілих причин містяться посилання на пункт 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII), та положення Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VI), які не мають відношення до спірної ситуації і жодним чином не впливають на вирішення цієї справи. Безпідставним, на думку позивача, є й посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на правовий висновок Верховного Суду, сформульований у рішенні від 16 червня 2020 року у зразковій справі № 620/1116/20, оскільки цей висновок стосується виключно суддів, які отримували щомісячне грошове утримання на підставі Закону 2453-VI, у той час як позивачу призначено щомісячне грошове утримання на підставі Закону № 1402-VIII. Разом з тим, позивач вказав, що висновок ГУ ПФУ в Одеській області щодо визначення в частині першій статті 137 Закону № 1402-VIII вичерпного «переліку посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання суді у відставці» суперечить положенням частини другої цієї статті, відповідно до якої до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, а також положенням абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, згідно з якими судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Доводи пенсійного органу щодо його дискреційних повноважень з питань призначення пенсії та неможливості підміни судом державного органу, рішення якого оскаржується, не відповідають встановленим пунктом 4 частини першої статті 5 та пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) способам захисту прав, свобод або законних інтересів позивача в адміністративному судочинстві, одним із яких є визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання його вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.06.2023 №608/015-23 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Верховного Суду у відставку, у зв`язку з поданням заяви про відставку(а.с.10-12).

Як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, рішенням Центрального об`єднаного управління ПФУ в м.Одесі №52 від 20.06.2023, призначено ОСОБА_1 з 07.06.2023 щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 68 відсотків суддівської винагороди судді.

ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21.07.2023 у якій просив управління провести перерахунок призначеного рішенням № 52 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 82 відсотків суддівської винагороди судді, зарахувавши до стажу роботи, який дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме,:

-час роботи на посаді судді - 29 років 03 місяці 14 днів;

-час проходження строкової військової служби 04 роки 09 місяців 27 днів;

-стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого, визначена законом, надавала право для призначення на посаду судді, - 2 роки(а.с.23-28).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.08.2023, на заяву ОСОБА_1 від 21.07.2023, зазначено, що за результатами доопрацювання пенсійної справи зараховано періоди роботи на посаді судді з 24.02.1994 по 06.06.2023, що складає 29 років 3 місяці. При цьому, відсутні підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи (служби) на інших посадах(а.с.29-30).

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 92 Конституції України, статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів у відставці визначено Законом України Про судоустрій і статус суддів, яким запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

На момент призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання діє Закон України Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016р. №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII), який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 116 Закону України № 1402 суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді. (у редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відповідно до ст. 142 Закону України №1402, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так, станом на дату призначення (обрання) позивача суддею статус суддів з метою забезпечення належних умов для здійснення правосуддя, дотримання Конституції ( 254к/96-ВР ) і законів України, охорони прав і свобод громадян визначав Закон України "Про статус суддів" від 15.12.1992 за №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень (частина 1 статті 43 Закону №2862-ХІІ).

Абзацом 2 частини 4 цієї статті Закону передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

В період дії положень статті 43 Закону №2862-ХІІ правове регулювання поняття стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, було додатково врегульовано і іншими нормативно-правовими актами.

Зокрема, за змістом статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року за №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Як вбачається з копії диплома № НОМЕР_1 від 25.06.1990 та послужного списку від 25.06.1990 (а.с.15-19) ОСОБА_1 у період з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року навчався на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року.

Статтею 5 Закону СРСР «Про загальний військовий обов`язок» від 12 жовтня 1967 року № 1950-VІІ військова служба складається з дійсної військової служби та служби у запасі Збройних Сил СРСР.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Закону № 1950-VІІ громадяни, прийняті до військово-навчальних закладів, перебувають на дійсній військовій службі та називаються курсантами. На них поширюються обов`язки, встановлені для військовослужбовців строкової служби. Вони та їхні сім`ї користуються правами, пільгами та перевагами, передбаченими чинним законодавством для військовослужбовців строкової служби та їхніх сімей.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Також, частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ) визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно частини першої статті 25 Закону № 2232-ХІІ громадяни, які навчаються у військово-навчальних закладах, перебувають на військовій службі і не мають звань прапорщиків чи мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

З аналізу вказаних норм вбачається, що ОСОБА_1 , як курсант військово-навчального закладу, мав статус військовослужбовця строкової військової служби та відповідно період навчання у Військовому інституті з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на одержання щомісячного грошового утримання.

Щодо неврахування відповідачем періоду роботи ОСОБА_1 на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 працював на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) у період з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року.

На час призначення позивача на посаду судді суду України (24.02.1994) діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. №2862-ХІІ (надалі Закон України №2862-ХІІ).

Так, станом на 24.02.1994 (дата призначення ОСОБА_1 на посаду судді суду України) частиною 1 ст.7 Закону України №2862-ХІІ передбачено, що право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

В свою чергу, згідно із частиною другою статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018 року) до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесені зміни до статті 137 Закону №1402 VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2019 року по справі №9901/805/18 зазначила, що частину другу статті 137 Закону №1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід), роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх посаду.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про безпідставність незарахування ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з протиправним незарахуванням до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) як строкової військової служби та періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення похідних позовних вимог позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) як строкової військової служби та періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді

Поряд з цим, з урахуванням самостійно визначеним Пенсійним фондом періоду роботи ОСОБА_1 на посаді судді у період з 24.02.1994 по 06.06.2023, що складає 29 років 3 місяці та протиправно неврахованим періодом навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) та періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки), розмір грошового утримання судді у відставці, виходячи з повних 36 років стажу роботи, який дає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 82 (50% + (16*2)) відсотки грошового утримання судді.

За таких обставин, враховуючи право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82 відсотки грошового утримання судді, суд вважає, що позовні вимоги позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 07 червня 2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 82 відсотків грошового утримання судді, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Ухвалюючи дане судове рішення суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача та оскільки вимозі про зобов`язання відповідача вчинити певні дії передує вимога про встановлення порушення прав, свобод та інтересів позивача, судовий збір за другу(похідну) вимогу позивача не стягувався, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з протиправним незарахуванням до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) як строкової військової служби та періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду навчання на військово-юридичному факультеті Військового інституту з 28 серпня 1985 року по 25 червня 1990 року (04 роки 09 місяців 27 днів) як строкової військової служби та періоду роботи на посаді начальника канцелярії військового суду Західного регіону України (військового трибуналу Прикарпатського військового округу) з 24 лютого 1992 року по 23 лютого 1994 року (2 роки) як стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 07 червня 2023 року щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, визначивши його в розмірі 82 відсотків грошового утримання судді.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (, м.Одеса, вул. Канатна,83) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073,60 грн.(одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.О. Танцюра