Справа № 520/23758/23
Суддя: Шляхова О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

20 листопада 2023 року № 520/23758/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Шляхова О.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ; 51272, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське) № 4636 від 06.03.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );

- визнати протиправним та скасувати наказ командира Державної організації (установи, закладу) Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , 51272, Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт. Черкаське) № 7422 від 31.03.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ).

В обґрунтування позову зазначив, що вважає результат службового розслідування протиправним, оскільки під час проведення службового розслідування не залучено безпосереднього начальника ОСОБА_2 , у порушення вимог п. 3 Розділу IV Порядку № 608 ОСОБА_1 не повідомлено про початок проведення службового розслідування. Позивач зазначає, що його не ознайомлено із правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, не надано можливості надати усні та або письмові пояснення, зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування. Натомість, позивачу стало відомо про проведення службового розслідування із листа відповідача № 8407 від 25.04.2023. Із матеріалами службового розслідування ОСОБА_1 ознайомився в день отримання його представником відповіді на адвокатський запит № 14326 від 20.07.2023, тобто 28.07.2023. Крім того, на думку позивача, відповідач не встановив усі обставини, що мають значення для справи, не врахував мотиви, з яких ОСОБА_1 вирішив покинути місце розташування, не встановив обставини, які пом`якшують відповідальність позивача та не розглянув його звернення, які були ним подані під час службового розслідування. Таким чином, на думку позивача, службове розслідування с необ`єктивним, одностороннім та упередженим, у зв`язку із чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.09.2023 по справі відкрито спрощене провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позов, позивачу - відповідь на відзив.

Копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви відповідачу направлено засобами поштового зв`язку через Міністерство оборони України.

Таким чином, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, проте правом на надання відзиву не скористався.

За правилами частини 6 статті 162 КАС України визначено, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 5 статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 КАС України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Справа розглянута, з урахуванням строків перебування судді на лікарняному.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлене наступне.

ОСОБА_1 06.05.2022 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 мобілізований до лав Збройних Сил України.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_4 від 07.05.2022 № 2 зарахований у списки Військової частини НОМЕР_4 на посаду водія.

У зв`язку із ліквідацією Військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 переведено до Військової частини НОМЕР_2 . Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 від 15.02.2023 № 71 зарахований у списки Військової частини НОМЕР_2 на посаду помічника гранатометника.

02.03.2023 позивач надіслав відповідачу рапорт про уточнення військово-облікової спеціальності, в якому зазначав, що командування примушує його виконувати бойові завдання без будь-якої підготовки та перекваліфікації і підбурює до самовільного залишення місця служби, погрожує кримінальною відповідальністю та рапорт про призначення військово-лікарської комісії. Зазначений рапорт відповідач отримав 09.03.2023, що підтверджується матеріалами справи.

Рапортом від 13.03.2023 ОСОБА_1 просив повідомити про результати розгляду попередніх рапортів.

28.03.2023 позивач направив рапорт відповідачу, в якому просив передати його справу до Харківського обласного РТЦК та СП для повторної мобілізації та продовження військової служби.

Позивач отримав лист від відповідача № 8407 від 22.04.2023, в якому повідомлялося що його знято з речового, котлового та грошового забезпечення, а також увільнено із займаної посади та виведено у розпорядження командира військової частини у зв`язку з тим, він самовільно залишив місце служби.

З матеріалів справи, відповідно до доповіді вх. № 2716 від 28 лютого 2023 року, за фактом самовільної залишення Військової частини 27.02.2023 солдатом ОСОБА_1 , наказом № 4636 від 06.03.2023 призначено службового розслідування.

На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_2 № 110 від 28.02.2023 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення І механізованого взводу 3 механізованої роти І механізованого батальйону, вважати таким, що 27 лютого 2023 року самовільно залишив розташування підрозділу під час виконання бойових завдань у районі проведення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі стримуванню збройної агресії. Виключено з котлового забезпечення Військової частини з 28 лютого 2023 року. Виключено з грошового та речового забезпечення Військової частини з 27 лютого 2023 року.

Згідно з актом про службове розслідування від 31.03.2023 у відповідності до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, "Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України", затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371, наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 06.03.2023 №4636, комісією у складі: голови комісії - старшого оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту штабу підполковника ОСОБА_3 та членів комісії - заступника командира з морально-психологічного забезпечення роти вогневої підтримки 1 мотопіхотного батальйону Військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_4 та офіцера-психолога реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи Військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_5 проведено службове розслідування за фактом самовільного залишення підрозділу 27.02.2023 солдатом ОСОБА_1 , з метою уточнення причин і умов, що сприяли самовільному залишенню місця несення служби солдатом ОСОБА_1 , а також встановлення ступеню вини солдата ОСОБА_1 .

У ході проведення службового розслідування встановлено, що під час захисту територіальної цілісності України від російських окупаційних військ, командиром 1 механізованого батальйону капітаном ОСОБА_6 виявлено відсутність у розташуванні підрозділу солдата ОСОБА_1 , який 27.02.2023 вибув з пункту постійної дислокації в район виконання бойових дій у м. Бахмут, станом на 09:00 солдат ОСОБА_1 не прибув до розташування підрозділу. Зброя та боєприпаси військовослужбовця залишилися в підрозділі. Пошукові заходи позитивного результату не дали, на телефонні дзвінки він не відповідав. На теперішній час, вказаний вище військовослужбовець самовільно перебуває поза розташуванням Військової частини НОМЕР_2 , його місцезнаходження невідоме.

З пояснень свідків, заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення 1 механізованого батальйону капітана ОСОБА_7 , та фельдшера медичного пункту 1 механізованого батальйону старшого сержанта ОСОБА_8 підтверджено відсутність у розташуванні підрозділу солдата ОСОБА_1 , який 27.02.2023 вибув з пункту постійної дислокації в район виконання бойових дій в м. Бахмут, станом на 09:00 солдат ОСОБА_1 не прибув до розташування підрозділу. Зброя та боєприпаси військовослужбовця залишилися в підрозділі Пошукові заходи позитивного результату не дали, на телефонні дзвінки він не відповідав. На теперішній час вказаний вище військовослужбовець самовільно перебуває поза розташуванням Військової частини НОМЕР_2 , його місцезнаходження невідоме.

У ході службового розслідування встановлено, що солдат ОСОБА_1 відсутній на службі з 27.02.2023 по теперішній час без поважних причин, дозволу та попередження. На телефонні дзвінки не відповідає, місце знаходження його невідоме. Також, встановлено, що солдат ОСОБА_1 не доповідав про будь-які проблемні питання, що потребують негайного вирішення та не подавав клопотання про надання йому відпустки.

Таким чином, солдат ОСОБА_1 з 27.02.2023 по теперішній час незаконно, в умовах воєнного стану, перебуває поза межами Військової частини НОМЕР_2 тривалістю понад 10 (десять) діб.

У діях військовослужбовця стрільця-помічника гранатометника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, передбаченого частиною 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Наказ командира Військової частини НОМЕР_2 № 7422 від 31.03.2023 ОСОБА_9 про результати службового розслідування вирішено питання щодо притягнення, або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення па військову службу військової частини НОМЕР_2 .

Аркушем доведення до особового складу наказу командира Військової частини НОМЕР_2 про призначення службового розслідування від 06.03.2023 № 4636 у графі розпис про ознайомлення солдата ОСОБА_1 міститься відмітка «СЗЧ».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут), військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до абзацу другого статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройний Сил України, накази командирів.

Абзацом другим статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби), встановлено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такого обов`язку як свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до абзацу першого статті 49 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти Військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Згідно зі статтею 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту внутрішньої служби).

Згідно з частиною першою статті 127 Статуту внутрішньої служби солдат (матрос) (далі солдат) у мирний і воєнний час відповідає за точне та вчасне виконання покладених на нього обов`язків і поставлених йому завдань, особисту бойову готовність, утримання своєї зброї та дорученої техніки у справному стані, збереження виданого йому майна.

Відповідно до абзаців восьмого і сімнадцятого частини першої статті 128 Статуту внутрішньої служби солдат зобов`язаний додержуватися військової дисципліни, мати охайний зовнішній вигляд, додержуватися правил особистої та колективної гігієни, а також у разі потреби відлучитися питати дозволу в командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття.

Частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту встановлено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно з частиною першою статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок № 608).

Отже, військовослужбовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності при наявності в його діях складу дисциплінарного проступку за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту і Порядку № 608.

Згідно з абзацом четвертим пункту 2 розділу І Порядку № 608 службове розслідування комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Абзацом першим пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 встановлено, що службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі особи, які проводять службове розслідування).

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення (частина друга статті 85 Дисциплінарного статуту, пункт 12 розділу ІІІ Порядку № 608).

Отже, службове розслідування стосовно військовослужбовця рядового складу може бути проведено на підставі наказу однією особою (в тому числі, особисто командиром (начальником), прямим командиром (начальником) або військовослужбовцем сержантського (старшинського) складу) чи у складі комісії з проведення службового розслідування.

Суд встановив, що службове розслідування стосовно позивача проведено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 06.03.2023 №4636, комісією у складі: голови комісії - старшого оперативного чергового відділення бойового управління командного пункту штабу підполковника ОСОБА_3 та членів комісії - заступника командира з морально-психологічного забезпечення роти вогневої підтримки 1 мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_4 та офіцера-психолога реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 старшого лейтенанта ОСОБА_5 .

Зазначені особи не були і не могли бути співучасником дій щодо залишення військовослужбовцями місця служби, оскільки в цей час він перебував в іншому місці дислокації.

Отже, проведення службового розслідування у складі комісії, відповідає вимогам Дисциплінарного статуту і Порядку № 608.

Щодо посилання позивача, що командир Військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 не є особою, уповноваженою видавати накази про проведення службового розслідування та накази про результати про ведення службового розслідування.

Суд зазначає, що наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 7422 від 31.03.2023 ОСОБА_9 про результати службового розслідування вирішено питання щодо притягнення, або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкласти до його повернення на військову службу Військової частини НОМЕР_2 .

У контексті зазначеного наказу командира відповідача «Про результати службового розслідування», який є аналогічним тому, що зазначений в акті службового розслідування, про відкладення питання щодо притягнення або не притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності суд акцентує увагу, що оскаржуваним наказом командира відповідача «Про результати службового розслідування» позивача не притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а лише висловлені пропозиції щодо наступних дій щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності.

Так, резолютивна частина зазначеного наказу має рекомендаційний характер, оскільки відповідачем лише запропоновано вжити заходи щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, та фактично містить відкладальну обставину, твердження про остаточне настання якої, є передчасним.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.

Згідно з частиною третьою статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Тобто, службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Суд встановив, що:

факт залишення позивачем місця служби, на підставі якого призначено службове розслідування, відбувся 28.02.2023;

службове розслідування, за результатами якого прийнято оскаржуваний наказ, призначено відповідно до наказу командира військової частини № НОМЕР_5 від 06.03.2023, а акт службового розслідування поданий командиру військової частини 31.03.2023.

Отже, відповідач дотримався строків проведення службового розслідування.

Відповідно до пункту 2 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зокрема, мають право: запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування); отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані); за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді.

Згідно з пунктом 3 розділу IV Порядку № 608 військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Суд зауважує, що дійсно позивач має право на ознайомлення із спірним наказом, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачу відмовлено відповідачем, при реалізації даного права у наданні наказу за результатами службового розслідування та матеріалів службового розслідування для ознайомлення з ним.

Крім того, суд зазначає, що представник позивача наголошує на тому, що до відома позивача як військовослужбовця не доведено наказ командира Військової частини № НОМЕР_6 від 31.03.2023, але не пояснює, яким чином можна довести даний наказ до особи, які незаконно перебувають за межами військової частини і місце знаходження якого невідоме.

Суд зазначає, що у матеріалах справи наявний знімок з екрану телефона щодо дзвінків уповноважених представників військової частини позивачу.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку № 608 службове розслідування проводиться для встановлення:

неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення;

причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби;

ступеня вини військовослужбовця;

порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства;

причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення;

причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до статті 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (у редакції, чинній до 18.05.2023), військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Бойове чергування - це виконання бойового завдання. Бойове чергування здійснюється черговими силами і засобами, призначеними від військових частин. До складу чергових сил і засобів входять бойові обслуги, чергові зміни пунктів управління, сил і засобів бойового забезпечення та обслуговування (частина перша і друга статті 332 Статуту внутрішньої служби).

Згідно з абзацом четвертим частини другої статті 340 Статуту внутрішньої служби особовому складові чергової зміни під час несення бойового чергування заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Відтак, з дня введення в Україні воєнного стану (24.02.2022) усі військові частини залученні до виконання бойових завдань, а отже здійснюють бойове чергування, у тому числі відповідач.

Таким чином, військовослужбовцям відповідача заборонено самовільно залишати бойовий пост чи інше місце несення бойового чергування.

Статтею 14 Статуту внутрішньої служби встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Отже, залишати розташування військової частини із службових та/або особистих питань військовослужбовець може лише за згодою свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника.

Суд встановив, що згідно з акту службового розслідування позивач залишив 27.02.2023 район зосередження його підрозділу на території Донецької області.

Крім того, позивач не заперечував, що з 28.02.2023 не знаходиться за місцем несення служби.

Так, зі змісту позову, маючи непорозуміння із командуванням військової частини НОМЕР_2 позивачем прийнято рішення покинути місце розташування, оскільки через відсутність знань та навичок, відповідної фізичної підготовки у кваліфікації помічника гранатометника, а також виключення спричинення травм як собі, так і іншим військовослужбовцям, ОСОБА_1 не мав змоги виконувати функції помічника гранатометника.

Разом з тим, будь-яких відомостей про те, на підставі якого акту, вказівки, дозволу тощо він залишив місце розташування свого підрозділу у Донецькій області у позовній заяві позивач не вказав. Також, він не зазначив про причини таких дій та про повідомлення про залишення розташування своїх прямих командирів.

Щодо посилання позивача на надання рапортів до відповідача на причини самовільного залишення розташування, суд зазначає, що дані рапорти направлені після 27.02.2023, тобто після самовільного залишення розташування.

Суд ставиться критично до наданих позивачем запитів до ДБР, оскільки такі докази не спростовують висновки наказу про самовільне залишення несення служби.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт умисного самовільного залишення позивачем 27.02.2023 місця несення служби, а також про наявність причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконання позивачем обов`язків військової служби.

Відтак, відповідач правомірно дійшов до висновку про неправомірність дій позивача щодо самовільного залишення місця несення військової служби, а отже порушення ним статей ст. 11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 2. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Тому, суд не погоджується із доводами позивача про відсутність підстав для проведення службового розслідування.

У той же час, факт самовільного залишення позивачами місця служби (району виконання бойового завдання в бойовій обстановці) належним чином зафіксовано у службовому розслідуванні. Матеріалами службового розслідування в повній мірі встановлені протиправні дії військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування, відображено його неправомірні дії, та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилася.

Щодо посилань позивача на не розкриття форми вини військовослужбовця у вчиненні такого правопорушення, суд вважає необхідним відмітити, що самовільне залишення позивачем місця служби може бути вчинено лише у формі прямого умислу, тому відсутність таких відомостей в акті службового розслідування не спростовує факту залишення військовослужбовцями району виконання бойового завдання в бойовій обстановці.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що покладені в основу спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторони, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 243, ст. 246, ст.255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними та скасування наказів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Шляхова