Справа № 380/12961/23
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/12961/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив:

- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 №55 від 29.12.2022;

- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) призначити ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Яворівським РВ УМВС України у Львівській області 21.07.1998, місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОК1Ш НОМЕР_2 ) з 23.12.2022 (з дня звернення) пенсію по інвалідності, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши при цьому в повному обсязі до його страхового стажу період роботи: з 02.01.1996 по 31.12.1997; з 01.01.2004 по 31.12.2004; з 02.06.2006 по 30.06.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.12.2022 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2023 № 1058-IV. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.12.2022 №55 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного стажу. Позивач вважає, що має достатній вік та стаж, для призначення йому пенсії, тому переконаний, що зазначене рішення є протиправним і таким, що порушує його право на отримання належного пенсійного забезпечення. Відтак, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 20.06.2023 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та відповідачу встановлено строк для подання відзиву до суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Згідно ухвали про відкриття провадження відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву з дати отримання ухвали про відкриття провадження. Копію вказаної ухвали вручено відповідачу 21.06.2023 року, однак станом на момент розгляду цієї справи, жодних заяв по суті справи на адресу суду не надходило. При цьому, суд враховує, що згідно ч.4 ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ч.6 ст.162 цього ж Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлені наступні обставини:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено третю групу інвалідності.

23.12.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зі заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

29.12.2022 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №55 відмовлено позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 12 років, відповідно до ч. 1 статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зі змісту вказаного рішення слідує, що вік заявника станом на дату звернення становить 50 років 07 місяців 28 днів, страховий стаж 08 років 05 місяців 29 днів. При цьому, відповідач у спірному рішенні вказує, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 02.01.1996 по 31.12.1997, згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відсутня довідка про сплату внесків до Пенсійного фонду.

Згідно з наданого пенсійним органом розрахунку на призначення пенсії до страхового стажу ОСОБА_1 грім вищевказаного періоду не зараховано також періоди роботи муляром в ТОВ «Провідник» з 17.04.2003 по 31.12.2004, який становить 1 рік 8 місяців 15 днів, Головне управління зарахувало ОСОБА_1 лише 1 рік 2 місяці 14 днів страхового стажу, а у період роботи менеджером із збуту на підприємстві «Шанс» з 02.06.2006 по 30.06.2015, який становить 9 років 0 місяців 29 днів, взагалі зараховано 8 місяців 16 днів.

Головне управління Пенсійного фонду у Львівській області листом від 12.05.2023 №1300-5903-8/67828 повідомило, що до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період роботи з 17.04.2003 по 31.12.2003 за даними трудової книжки, а періоди з 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 02.06.2006 по 30.06.2015 - за даними, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Оскільки, в періоди 01.01.2004 по 31.12.2004 та з 02.06.2006 по 30.06.2015 суми страхових внесків, сплачених за відповідні місяці є меншими, ніж мінімальний страховий внесок, до страхового стажу зараховано пропорційно зменшений період.

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_3 ОСОБА_1 працював:

- 02.01.1996 по 30.06.2000 будівельник в Селянсько-фермерському господарстві «Приозерне»;

- 29.12.2000 по 14.06.2001 перебував на обліку в Яворівському районному центрі зайнятості та отримував виплату по безробіттю;

- 15.06.2001 по 02.08.2001 поновлено виплату по безробіттю;

- 14.09.2001 по 15.09.2001 поновлено виплату по безробіттю;

- 14.07.2002 по 15.08.2002 приватна аграрна фірма «Україна» Яворівського району, прийнятий тимчасово під час жнив;

- 17.04.2003 по 31.12.2004 муляр в ТОВ «Провідник»;

- 12.01.2005 по 29.04.2005 - приватна аграрна фірма «Україна» Яворівського району, прийнятий на роботу будівельником, тимчасово;

- 02.06.2006 по 30.06.2015 менеджер із збуту на підприємстві «Шанс» Благодійного фонду «Медіа «Захід».

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що у зв`язку з неврахуванням відповідачем часу роботи до страхового стажу, відповідач порушив право позивача на належне пенсійне забезпечення.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XI (далі Закон №1788-XI) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 30 Закону №1058-IV встановлено умови призначення пенсії по інвалідності. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 Закону №1058-IV.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Судом встановлено, що на час звернення позивача до відповідача зі заявою про призначення пенсії по інвалідності (23.12.2022), позивачу виповнилося 50 років 07 місяців 28 днів, що не заперечується сторонами.

Окрім, цього щодо посилань відповідачів на відсутність в позивача необхідного стажу 12 років, суд зазначає наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV, визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч. 3 зазначеної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із ч. 1 ст. 15 цього Закону, платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в ст. 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в ч.1 ст. 12 вказаного Закону.

Згідно із ст. 11 Закону №1058-XV, обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону №1058-XV.

Так, абз.1 ч.1 ст.20 Закону № 1058-XV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Згідно із ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 6 Закону України від 08.07.2010 №2464-IV «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ст. 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Нормами ст.106 Закону № 1058-XV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Таким чином, право на зарахування періоду праці особи на певному підприємстві не залежить від виконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті страхових внесків.

Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5, ОК-7) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки остання не може нести за це відповідальність.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємствомстрахувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при призначенні пенсії особи періодів її роботи на такому підприємстві.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, яка викладена Верховним Судом раніше, зокрема у постанові від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 20 Порядку № 637 встановлено, що у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій (додаток № 5 Порядку № 637).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Додатком № 5 Порядку № 637 визначено форму довідки, у якій передбачено, що вона підписується керівником, головним бухгалтером та начальником відділу кадрів (із зазначенням ініціалів та прізвищ).

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, суд встановив, що позивач згідно із записів в трудовій книжці в межах спірного періоду працював:

- 02.01.1996 по 30.06.2000 будівельник в Селянсько-фермерському господарстві «Приозерне»;

- 29.12.2000 по 14.06.2001 перебував на обліку в Яворівському районному центрі зайнятості та отримував виплату по безробіттю;

- 15.06.2001 по 02.08.2001 поновлено виплату по безробіттю;

- 14.09.2001 по 15.09.2001 поновлено виплату по безробіттю;

- 14.07.2002 по 15.08.2002 приватна аграрна фірма «Україна» Яворівського району, прийнятий тимчасово під час жнив;

- 17.04.2003 по 31.12.2004 муляр в ТОВ «Провідник»;

- 12.01.2005 по 29.04.2005 - приватна аграрна фірма «Україна» Яворівського району, прийнятий на роботу будівельником, тимчасово;

- 02.06.2006 по 30.06.2015 менеджер із збуту на підприємстві «Шанс» Благодійного фонду «Медіа «Захід», що підтверджується записами з долученої до матеріалів справи копії трудової книжки серії НОМЕР_4 .

Суд зауважує, що відповідачами не наводиться жодних доводів щодо недоліків вказаної трудової книжки позивача, водночас відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії не є підставою для незарахування вказаних періодів роботи.

За умови підтвердження стажу, як громадянин України, позивач наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.03.2021 справа №423/757/17, від 09.09.2019 у справі №242/5448/16-а.

З огляду на наведені обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач діяв протиправно, не врахувавши до страхового стажу позивача періоду його роботи з 02.01.1996 по 31.12.1997 у Селянсько-фермерському господарстві «Приозерне», з 01.01.2004 по 31.12.2004 у ТОВ «Провідник» та 02.06.2006 по 30.06.2015 на підприємстві «Шанс» Благодійного фонду «Медіа «Захід».

Так, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідачем здійснено розрахунок страхового стажу позивача, відповідно до якого страховий стаж останнього становить 08 років 05 місяці 29 днів.

Таким чином, станом на час звернення зі заявою про призначення пенсії по інвалідності позивач досяг 50 років 07 місяців 28 днів, з врахуванням протиправно незарахованого відповідачем періоду його роботи з 02.01.1996 по 31.12.1997 у Селянсько-фермерському господарстві «Приозерне», з 01.01.2004 по 31.12.2004 у ТОВ «Провідник» та 02.06.2006 по 30.06.2015 на підприємстві «Шанс» Благодійного фонду «Медіа «Захід», має страховий стаж роботи понад 12 років, тому набув право на призначення пенсії відповідно до статті 32 Закону №1058-IV.

З огляду на викладене, доводи відповідача про відсутність необхідного стажу позивача є помилковими, а оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.12.2022 №55 протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 , з 23.12.2022 пенсію по інвалідності, суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналіз зазначених норм у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 КАС України свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити з 23.12.2023 позивачу пенсію по інвалідності, відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, зарахувавши при цьому до його страхового (загального) стажу період роботи з 02.01.1996 по 31.12.1997; з 01.01.2004 по 31.12.2004; з 02.06.2006 по 30.06.2015.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262-263, 293, 295, підп. 15.5 п. 15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів) про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, - задоволити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №55 від 29.12.2022 про відмову у призначенні пенсії по інвалідності ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) призначити з 23.12.2022 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію по інвалідності, відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, зарахувавши при цьому до його страхового (загального) стажу період роботи з 02.01.1996 по 31.12.1997; з 01.01.2004 по 31.12.2004; з 02.06.2006 по 30.06.2015.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 2147,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5. п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Рішення суду складено в повному обсязі 16.11.2023 року.

Суддя Гавдик З.В.