Справа № 280/9615/21
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/9615/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Діденко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року (суддя Лазаренко М.С.) в адміністративній справі за позовом Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти,-

ВСТАНОВИВ:

Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь Міністерства оборони України в особі позивача витрати, пов`язані з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, у розмірі 325195,35 грн. на р/р Інституту ВМС НУ «ОМА».

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року позов задоволено, а саме суд: стягнув з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України в особі Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» витрати, пов`язані з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, у розмірі 325195,35 грн. (триста двадцять п`ять тисяч сто дев`яності п`ять гривень 35 копійок) на р/р Інституту ВМС НУ «ОМА» (, UA1088981, ДКСУ м.Київ).

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість висновків суду, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що до спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі підлягають застосуванню приписи частини 5 статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Касаційного, адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №160/11957/19).

Верховний Суд у справах № 560/1389/20 (постанова від 21 січня 2021 року), №420/9694/20 (постанова від 21 грудня 2021 року), вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною, заявою; про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, дійшов висновку, що, строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Наказом Відділення військової підготовки Фахового коледжу, морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 15.09.2021 №176, відповідача виключено із списків особового складу, відповідачу було оголошено суму до відшкодування за час навчання у Відділенні військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту, Національного університету «Одеська морська академія» у сумі 325195,35 грн. та надано 30 днів для добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням.

Пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Отже право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із цим позовом про стягнення грошових коштів могло були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на нявчання відповідача.

Таким чином, звернення до суду із цим позовом до закінчення 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів, було передчасним.

Також, сторонами 27.08.2019 було укладено Контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти.

Частиною першою Контракту передбачено ознайомлення ОСОБА_1 (на момент його підписання) із законами та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють порядок проходження військової служби (навчання) та вичерпний перелік його зобов`язань за цим Контрактом.

Серед таких зобов`язань є й обов`язок ОСОБА_1 відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому військовому навчальному закладі, військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, в якому проходив військову службу (навчання) в разі дострокового розірвання Контракту, за наступних умов: через небажання продовжувати навчання (не мало місця); через недисциплінованість (не містить доказів недисциплінованості); через відмову від подальшого проходження військової служби після закінчення навчального закладу (відсутня).

Таким чином, умови Контракту, в частині обов`язку щодо відшкодування витрат, співпадали з ч. 10.ст. 25 Закону.

За Контрактом відшкодування могло відбутися не на користь навчального закладу, а на користь Міністерства оборони України. Отже, позов заявлено не належним позивачем, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Тому, пред`явлення до ОСОБА_1 вимог, які не були передбачені Контрактом та законом на час його підписання та які посилюють відповідальність відповідача є безпідставними. Невиконання освітньої програми, як підстава для стягнення з відповідача відшкодування витрат, не існувала на час підписання Контракту та з`явилася після внесених змін, згідно Закону №161-ІХ від 03.10.2019. Також, зазначено, що обставина відрахування відповідача, а саме невиконання освітньої програми (академічна неуспішність), не витримує критики, адже фактично ОСОБА_1 не мав проблем з виконанням освітньої програми, його успішність була близькою до відмінної, а відрахування насправді було зумовлене особистою неприязню до нього з боку одного з працівників навчального закладу.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування зазначено, що посилання відповідача на обставини відрахування відповідача - невиконання освітньої прогарами (академічна неуспішність), а саме те, що він не мав проблем з виконанням освітньої програми, успішність була близькою до відмінної, а відрахування насправді було зумовлене особистою неприязню до нього з боку одного з працівників навчального закладу, позивач вважає безпідставними та зазначає, що відповідач не склав на другому курсі четвертого семестру дисципліну Артилерійські установки та боєприпаси, та практику (за військовим спрямуванням) II курс (копія навчальної картки курсанта ОСОБА_1 ) він не виконав освітню програму.

Також зазначено, що відповідач, як військовослужбовець військової служби за контрактом, курсант другого курсу Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія», під час дій особливого періоду, встановленого Указом виконувача обов`язки Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, в порушенні вимог ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, о 18 годині 00 хвилин 12 липня 2021 року без поважних причин самовільно залишив місце розташування Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» та ухилявся від її проходження, проводячи час на власний розсуд та не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, до 05.08.2021 року часу добровільного з`явлення до місця. При таких обставинах вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Суд, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив навчання та військову службу у Відділенні військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія на посаді курсанта.

У відповідності до вимог пунктів 15, 16 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.08 №1153/2008, між Міністерством оборони України в особі начальника Відділення військової підготовки Морехідного коледжу технічного флоту Національного університету «Одеська морська академія» та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового начального підрозділу закладу вищої освіти (далі - контракт), який набув чинності з 27.08.2019 відповідно до наказу №18-РС від 27.08.2019.

У відповідності до пункту 1 (абзац 5) Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Відділення, і відповідачем, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання «відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадках, визначених частиною десятою статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Пунктом 4 вказаного Контракту передбачено, що умови Контракту можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі.

На підставі наказу начальника Морехідного коледжу технічного флоту Національного університету «Одеська морська академія» від 20.07.2019 №5/5 ОСОБА_1 було зараховано курсантом на перший курс на денну форму навчання набору 2019 року до відділення військової підготовки Морехідного коледжу технічного флоту Національного університету «Одеська морська академія».

Так, на підставі наказу начальника Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 27.08.2019 №162 ОСОБА_1 було зараховано курсантом на 1-ий курс навчання до Відділення військової підготовки Морехідного коледжу технічного флоту Національного університету «Одеська морська академія», призначено на посаду курсанта першого курсу, а з 27.08.2019 поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормами при Інституті Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія».

Відповідач відрахований з навчання за академічну неуспішність наказом начальника Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 06.09.2021 №5/16, та зараховано у розпорядження командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України з 06.09.2021.

Наказом начальника Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 15.09.2021 №176 відповідача виключено із списків особового складу, знято зі всіх видів забезпечення Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» з 15.09.2021.

Зазначеним наказом відповідачу було оголошено суму до відшкодування за час навчання у Відділенні військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» у сумі 325195,35 (триста двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять гривень тридцять п`ять копійок) та надано 30 днів для добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням.

У зв`язку з несплатою взятого не себе відповідачем зобов`язання з відшкодування за час навчання у Відділенні військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» у сумі 325195,35 грн., позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Положеннями ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції на час укладення контракту, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Суд зазначає, що вказана норма розповсюджується на дві категорії осіб - на курсантів, які достроково розривають контракт з визначених у нормі підстав, та на осіб офіцерського складу, які звільняються протягом п`яти років після закінчення вищого навчального закладу.

При цьому, відповідно до вказаної норми у редакції на час розірвання контракту, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року N 964 затверджений Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах (далі - Порядок № 964)

За п.1 Порядку, цей Порядок визначає механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти (далі - витрати).

Пунктом 3 Порядку №964 передбачено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку витрат установлюється Міноборони разом із Мінфіном, МВС, Управлінням державної охорони, СБУ та Службою зовнішньої розвідки.

Відповідно до пункту 4 Порядку №964 розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Згідно п. 6 Порядку витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання; курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби, - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби.

Водночас, відповідно до п. 7 Порядку у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

Згідно з пунктом 8 Порядку №964 сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони, МВС, Адміністрації Держприкордонслужби, Управління державної охорони, СБУ, Служби зовнішньої розвідки та Держспецтрансслужби.

Пунктом 2.1 Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затверджений наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року N 419/831/240/605/537/219/534 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 30 липня 2007 р. за N 863/14130; далі - Порядок N 863/14130) передбачено, що відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Згідно з пунктом 2.1.1 Порядку N 863/14130 витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання.

Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.

Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

Відповідно до п.п. 2.1.2, 2.1.4, 2.1.6 Порядку N 863/14130 витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування.

Витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

До спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

Матеріалами справи підтверджено, що між Міністерством оборони України в особі начальника Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» та відповідачем укладено контракт від 27.08.2019 про навчання.

Пунктом 1 контракту, зокрема, передбачено, що курсант зобов`язаний відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого навчального закладу у випадку, визначених ч. 10. ст.25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Пунктом 4 вказаного Контракту передбачено, що умови Контракту можуть бути змінені або доповнені тільки за згодою сторін у письмовій формі.

Доказів того, що сторонами вносилися зміни чи доповнення до контракту до суду не надано та не зазначено про таке.

Згідно витягу з наказу начальника Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 06.09.2021 № 5/16 позивача відраховано з Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» за академічною неуспішністю.

Суд зазначає, що за приписами статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, треба розуміти так, що дія акту починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статтті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Аналогічний підхід застосовується і щодо дії процесуальної норми права. Зокрема, у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи. При цьому закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Це положення процесуального закону узгоджується з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111).

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Отже, оскільки сторонами не вносились зміни до контракту, суд вважає, що до вказаних правовідносин підлягають застосування положення ч. 10. ст.25 Закону у редакції на час укладення контракту.

Системний аналіз умов укладеного сторонами контракту, положень ч. 10. ст.25 Закону (у редакції на час укладення контракту), свідчить, що обов`язок щодо відшкодування витрат за навчання саме у курсантів в разі дострокового розірвання контракту залежить від підстав за якими чинність контракту припинено, а саме через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість.

Враховуючи вищевикладені обставини у відповідача не виник обов`язок щодо відшкодування витрати, пов`язані з його утриманням.

Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають з моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі №804/285/16 від 12.12.2018).

До спорів про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі підлягають застосуванню приписи частини 5 статті 122 КАС України, тобто у цьому випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №160/11957/19).

Верховний Суд у справах № 560/1389/20 (постанова від 21 січня 2021 року), № 420/9694/20 (постанова від 21 грудня 2021 року), вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Наказом начальника Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 15.09.2021 №176, зокрема, оголошено суму до відшкодування за час навчання у Відділенні військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» у сумі 325195,35 та надано 30 днів для добровільного відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням.

Позивач з позовом звернувся 08.10.2021 засобами поштового зв`язку.

Як зазначалось вище, пунктом 7 Порядку № 964 передбачено, що у разі відмови курсанта або особи офіцерського складу добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку.

За таких обставин, право на звернення суб`єкта владних повноважень до суду із цим позовом про стягнення грошових коштів могло були реалізоване лише після закінчення тридцятиденного строку для добровільного відшкодування витрат на навчання відповідача.

Факт незгоди відповідача із сумою та необхідністю її відшкодувати, не дає підстав вважати, що відбулось порушення прав позивача до закінчення 30-денного терміну, оскільки відповідач, одночасно заявивши незгоду із відшкодуванням у повідомленні, не обмежений у встановлений строк здійснити відповідне відшкодування в добровільному порядку.

За встановлених обставин у цій справі, на момент звернення позивача із позовом (08.10.2021) не сплив визначений строк для досудового врегулювання спору.

Таким чином, звернення до суду із цим позовом до закінчення 30-денного строку на добровільне відшкодування відповідачем коштів, було передчасним.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 березня 2023 року справа №420/24331/21

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилково висновку про наявність підстав для задоволення позову, судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення.

Відмовити у задоволені позову Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров