Справа № 160/22145/23
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України, в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки в розрахунку під час звільнення та не нарахуванні всіх належних сум під час звільнення; зобов`язати відповідача здійснити розрахунок усіх належних при звільненні, а саме: компенсації за належні до видачі предмети речового майна, а також виплатити середній заробіток за весь період затримки такого розрахунку.
В обгрунтування позову вказано про протиправну бездіяльність відповідача що полягає у невиплаті під час звільнення грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна та не проведенні з нею повного розрахунку грошового забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. С посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.02.2023 року у справі №560/8394/21 зазначає, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та на підставі заяви, а отже речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю. Також просить залишити позов без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду.
Із приводу клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
В свою чергу діюча наразі редакція ч.1 та ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України передбачає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
При відкритті провадження судом враховувалися означені норми у взаємозв`язку із поданими позивачем доказами та з метою забезпечення доступу до правосуддя зроблено висновок, що звернення до суду відбулось у межах встановленого строку із моменту отримання від відповідача відповіді.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України по 21.04.2023 року.
Наказом Державної установи "Центр пробації" від 21.04.2023 року за номером №378/к, 01.05.2023 року позивача звільнено зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України згідно ч.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» та п. 4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). До цього наказу у подальшому внесені зміни в частині правильності прізвища позивача.
В інтересах позивача до відповідача скерований адвокатський запит, за результатами розгляду якого листом від 21.08.2023 року серед іншого повідомлено, що станом на 21.08.2023 року бюджетні асигнування.
Указані обставини й слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати.
Частиною п`ятою статті 21 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" визначено, що особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.
Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року № 578 затверджено Порядок забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби; норми забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби (далі - Порядок № 578), за приписами пункту 2 якого речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань
Згідно з пунктом 27 Порядку № 578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього за цінами, що діють на день підписання наказу про звільнення.
При цьому відповідно до пункту 28 Порядку № 578 у разі звільнення особи рядового і начальницького складу із служби у запас Збройних Сил їй видається речовий атестат, копія якого додається до особової справи. Якщо протягом 12 місяців після звільнення така особа буде прийнята на службу до Державної кримінально-виконавчої служби, до її речового забезпечення зараховуються раніше отримані предмети речового майна особистого користування, а строк носіння предметів продовжується на період від дня звільнення до дня прийняття на службу.
Разом з цим пунктом 23 Порядку № 578 передбачено, що грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", державної установи "Центр пробації" відповідно до їх закупівельної вартості.
З наведеного висновується, що грошова компенсація за неотримане речове майно виплачується після звільнення зі служби та лише на підставі поданої особою заяви, зважаючи, що наведені вище норми містять альтернативу такій компенсації.
Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем скеровувалася до відповідача відповідна заява із вимогою здійснення виплати грошова компенсація замість предметів речового майна, що свідчить про не дотримання ним вимог спеціального законодавства.
На підтвердження зазначених обставин може слугувати й те, що позивачем до матеріалів справи не долучалася довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна.
Долучений до матеріалів справи адвокатський запит не розцінюється судом як заява про отримання грошова компенсація замість предметів речового майна, зважаючи фактично на його інформаційний зміст.
Таким чином, зважаючи, що після звільнення позивачем до відповідача відповідна заява із приводу виплати грошової компенсації за неотримане речове майно не скеровувался, відсутні підстави вважати про допущення відповідачем протиправної бездіяльності у спірних правовідносинах.
З цих підстав, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та як наслідок відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна