Справа № 500/2549/23
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 500/2549/23 пров. № А/857/15944/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Кузьмича С.М., Улицького В.З.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі №500/2549/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії (головуючий суддя першої інстанції Подлісна І.М., час ухвалення - у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту 31.07.2023),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, досягнувши 60 років, на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування».

26 квітня 2023 року позивач отримав повідомлення від Головного управління ПФУ в Тернопільській області разом із рішенням про відмову у призначенні пенсії №73 від 24.04.02023р., прийняте Головним управлінням ПФУ в Донецькій області.

Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача, вважає її неправомірною та такою, що не відповідає чинному законодавству і порушує його право на пенсійне забезпечення.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком №73 від 24.04.2023р., яким відмовлено у призначені пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01.04.1979 р. по 01.02.1986 р.; з 11.10.1987 р. по 04.03.1988 р. - в колгоспі імені Лесі Українки; з 17.05.1988 р. по 24.05.1988 р. - в Шумському райсількомунгоспі; з 03.01.1996 р. по 03.01.1996 р. - в КСП імені Лесі Українки - в сукупності 22 роки 05 місяців 21 день.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зокрема апелянт вказує на те, що позивач не надала Пенсійному органу будь-яких доказів, зокрема виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи на підтвердження періоду роботи спірних періодів роботи. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 .

17 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, досягнувши 60 років, на підставі ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування».

26 квітня 2023 року Позивач отримав повідомлення від Головного управління ПФУ в Тернопільській області разом із рішенням про відмову у призначенні пенсії № 73 від 24.04.02023 р., прийняте Головним управлінням ПФУ в Донецькій області.

Відповідно до вказаного рішення вбачається, що Головне управління ПФУ в Донецькій області встановило наявний у Позивача страховий стаж в кількості 14 років 07 місяців 25 днів, при необхідному - 30 років.

Вказана відмова була мотивована тим, що у Позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком, згідно із статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано трудовий стаж згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 08.04.1986 р. за періоди роботи: з 01.04.1979 р. по 04.03.1988 р.; з 17.05.1988 р. по 24.05.1988 р.; з 03.01.1996 р. по 01.03.1996 р., оскільки запис про виправлення «по-батькові» на титульному аркуші трудової книжки не засвідчений в установленому порядку, виконаний без посилання на номер і дату документа, на підставі чого внесений запис.

Суд першої інстанції позов задовольнив тих підстав, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058 визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення1 пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до абзацу першого частини 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Положеннями статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (надалі, Закон №1788) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно із статтею 62 Закону №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (надалі, Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також Архівними установами. У разі коли документами про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди 3 Відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як видно з матеріалів справи, згідно записів трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , заповненої 08 квітня 1986 року на ОСОБА_1 (виправлення засвідчено печаткою), ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що Позивач працював у колгоспі імені Лесі Українки наступні періоди: з 01.04.1979 р. по 01.02.1986 р.; з 11.10.1987 р. по 04.03.1988 р., що підтверджується також і архівною довідкою про трудовий стаж № 03-01/2/396 від 21.03.2023 р. виданою архівним відділом №2 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області на ім`я « ОСОБА_1 » (так в документах).

Щодо розбіжності по батькові: відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 16.09.1998 р., Шумським РВ УМВС України в Тернопільській області, прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі ж дані зазначені в свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 08.02.1963 р.

Також те, що « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_1 » одна і та ж сама особа підтверджується довідкою виданою Великодедеркальською сільською радою Кременецького (колишнього Шумського) району Тернопільської області №80 від 18.05.2023 р.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення Позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Вказане відповідає сталій правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 06.02.2018 р. по справі №677/277/17; у постанові від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17; у постанові від 26.06.2019р. у справі №607/4243/17; у постанові від 30.09.2021р. у справі №300/860/17, яка враховується судом в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України.

Отже, згідно архівних довідок №03-01/2/396 від 21.03.2023 р.; 03-01/2/398 від 21.03.2023 р.; 03-01/2/397 від 21.03.2023 р. трудовий стаж в колгоспі імені Лесі Українки в сукупності за періоди з 01.04.1979 р. по 01.02.1986 р., з 11.10.1987р. по 04.03.1988 р. становить: 1 рік ( період за 1982 рік зараховано повністю згідно архівної довідки 03-01/2/398 від 21.03.2023 р.) + 5 років (період з 1983 р. по 1987 р. зараховуються повністю, бо вироблено річний мінімум трудової участі в громадському господарстві) + 1 рік 07 місяців 10 днів (згідно формули обчислення стажу роботи в колгоспі за період, після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував встановленого мінімуму трудової діяльності - загальна кількість вихододнів ділиться на 25,4. Звідси маємо за 1979 р.-1982 р., 1988 р.: 186+162+111+32=491 вихододень. 491:25,4 = 19,3 місяців = 1 рік 07 місяців 10 днів) = 7 років 07 місяців 10 днів.

В той же час ГУ ПФУ в Донецькій області взагалі не зарахував вказаний період з 17.05.1988 р. по 24.05.1988 р. - у трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 , заповненої 08.04.,1986, р. зазначається, що протоколом № 33/х від 17.05.1988 р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду «різноробочий». Ма. бути зараховано 08 днів.

З 03.01.1996 р. по 03.01.1996 р. - у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , заповненої 08.04.1986 р. зазначається, що протоколом №1 від 10.01.96 р. Позивач був прийнятий на посаду «електрозрарювальник». Також вказується, що за цей період часу ОСОБА_1 відпрацював вироблених мінімумів трудової участі за 1996 рік - 58, при встановленому мінімумі 260. Тобто має бути зараховано 2 місяці 08 днів. ГУ ПФУ в Донецькій області взагалі не зарахував вказаний період.

Колективне сільськогосподарське підприємство імені Лесі Українки створене на базі колгоспу імені Лесі Українки, що підтверджується Розпорядженням представника Президента України Шумської районної державної адміністрації «Про реєстрацію колективного сільськогосподарського підприємства імені Л. Українки» №413 від 28.12.1992р.

Таким чином, страховий стаж за період роботи Позивача в колгоспі імені Лесі Українки, Щумському райсількомунгоспі, КСП імені Лесі Українки - в сукупності зі стажем, який ГУ ПФУ в Донецькій області підтверджує - 14 років 07 місяців 25 днів, становить, 22 роки 05 місяців 21 день.

Зважаючи на викладене у сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку періоди роботи позивача, а саме: з 01.04.1979р. по 01.02.1986р.; з 11.10.1987р. по 04.03.1988р.; з 17.05.1988р. по 24.05.1988р.; з 03.01.1996р. по 03.01.1996р. повністю підтверджуються описаними вище доказами, а тому мають бути зараховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області до його страхового стажу на підставі рішення суду, а тому дані вимоги підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які ґрунтуються на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 31 липня 2023 року у справі №500/2549/23 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді С. М. Кузьмич
В. З. Улицький