Справа № 300/3307/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 300/3307/23 пров. № А/857/13047/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року (ухвалене головуючим-суддею Боршовським Т.І. за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ щодо обмеження основного розміру його пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність та зобов`язати відповідача здійснити йому з 01.03.2023 виплату пенсії без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29.06.2023 позовні вимоги були задоволені повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що дії пенсійного органу відповідають вимогам Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб №2262-XII від 09.04.1992 (далі - Закон №2262). Також зазначає, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі №300/3517/20, яким пенсійний орган було зобов`язано здійснити перерахунок позивачу його пенсії з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки, питання проведення перерахунку без застосування обмеження десятьма прожитковими мінімумами не охоплювалось такими зобов`язаннями. На виконання постанови Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) №168 від 24.02.2023 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році (далі - Постанова №168), проведено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2023 з урахування індексації, внаслідок якого пенсія позивача обмежена максимальним розміром.

Позивач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що позивач проходив службу в ЗСУ, з 24.07.2004 йому виплачується пенсія за вислугу років відповідно до Закону №2262.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.02.2021 по справі №300/3517/20 було визнано протиправною відмову Івано-Франківського обласного військового комісаріату у підготовці та надані до ГУ ПФУ оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 05.03.2019 відповідно до вимог ст.ст.43, 63 Закону №2262, положень постанови КМУ №704 від 30.08.2017 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова №704), з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії, зобов`язано Івано-Франківський ОТЦКСП підготувати та надати до ГУ ПФУ нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, відповідно до вимог ст.ст.43, 63 Закону №2262, ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей №2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон №2011) та з урахуванням положень Постанови №704, з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії та зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на підставі оновленої довідки, виданої Івано-Франківським ОТЦКСП, починаючи з 01.04.2019, перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням проведених платежів, однією сумою.

Вказане судове рішення набрало законної сили 15.03.2021.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 по справі №300/2705/21 Івано-Франківський обласний військовий комісаріат видав нову довідку №9/1/1124 від 09.04.2021 (далі - Довідка №9/1/1124) про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 05.03.2019, з додатковими видами грошового забезпечення, на підставі якої ГУ ПФУ здійснило перерахунок позивачу його пенсії, що підтверджується розрахунком від 12.04.2021. Розмір пенсії склав 20211,10 грн, проте розмір пенсії обмежено максимальним розміром 17690,00 грн.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України №118 від 16.02.2022 Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році (далі - Постанова №118) відповідач провів індексацію пенсії позивачу із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,14, в розмірі 2178,79 грн (15562,8*0,140), що підтверджується протоколом про перерахунок пенсії від 15.06.2023. Розмір пенсії склав 23000,59 грн, який було обмежено максимальним розміром 19340,00 грн.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України №168 від 24.02.2023 Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році (далі - Постанова №168) відповідач провів індексацію пенсії позивачу із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,97 (22176,99*0,197), що становить 1500 грн (в максимальному розмірі). Так, загальний розмір нарахованої з 01.03.2023 пенсії позивача з урахуванням індексації, доплат та підвищень становить 24564,19 грн, з них індексація за 2022 рік в сумі 2723,49 грн, індексація за 2023 рік 1500,00 грн, однак до виплати призначена пенсія у розмірі 20930,00 грн, який обмежено максимальним розміром, що підтверджується протоколом про перерахунок пенсії від 15.06.2023.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою від 23.05.2023 про перерахунок пенсії без обмеження її розміру з 01.03.2023 максимальним розміром, за результатами розгляду якої листом №5050-4957/К-02/8-0900/23 від 05.06.2023 ГУ ПФУ повідомило заявника, що станом на 01.03.2023 розмір його пенсії перевищує максимальний розмір, визначений Постановою №168 (20930,00 грн), а тому відсутні підстави для виплати пенсії понад цей розмір.

Вважаючи протиправними дії ГУ ПФУ, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що дії територіального органу ПФУ щодо обмеження розміру проіндексованої з 01.03.2023 пенсії до так званого максимального розміру є протиправними, виходячи з відсутності правових підстав для обмеження розміру пенсії за віком на підставі Закону №2262 максимальним розміром.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини сьомої статті 43 Закону №2262, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон №911), чинної з 01.01.2016 до 20.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01.01.2016 по 31.12.2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Рішенням Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 20.12.2016 №7-рп/2016 (далі - Рішення) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн. Згідно пункту 2 резолютивної частини Рішення №7-рп/2016, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення.

Згідно Закону №1774, який відповідно до Прикінцевих положень набрав чинності з 01.01.2017, у частині сьомій статті 43 Закону №2262 слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року.

Отже, відповідно до ч.7 ст.43 Закону №2262, в редакції Закону №1774, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

При цьому, буквальне розуміння змін внесених Законом №1774, з урахуванням Рішення дозволяє стверджувати, що у Законі №2262 відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Таким чином, протягом 2017-2022 років стаття 43 Закону №2262 не передбачала і не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а отже внесені Законом №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 по справі №522/3093/17, від 08.08.2019 по справі №522/3271/17, від 30.10.2020 по справі №522/16881/17, від 31.03.2021 по справі №815/3000/17, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вказані зміни не мають ніякого відношення до перерахунку пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, оскільки встановлювали конкретний період обмеження, а саме по 31.12.2017, у той час як предметом спірних правовідносин є обмеження пенсії позивача максимальним розміром під час здійснення її перерахунку з 01.03.2023.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 2 Закону України Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи №3668-VI від 08.07.2011 (далі - Закон №3668), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону №2262, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31.12.2017, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону №2262, не може перевищувати 10740 грн.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Згідно п.2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України №911-VIII від 24.12.2015 (далі - Закон №911), дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016.

З матеріалів справи видно, що позивач перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду та отримує пенсію відповідно до Закону №2262.

Таким чином, дія приведених вище нормативних положень не може бути застосована до позивача, оскільки пенсію йому було призначено до їх прийняття.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що спір у цій справі стосується правомірності дій пенсійного органу щодо врахування при перерахунку пенсії позивача з 01.03.2023 на підставі Постанови №168 норм щодо обмеження пенсійних виплат максимальним розміром.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, відповідно до якого, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У спірних відносинах наведене положення Постанови №168 суперечить нормам Закону №2262 з урахуванням Рішення КСУ, які є спеціальними та підлягають застосуванню відповідачем.

Таким чином, попри наявність у Постанові №168 застереження щодо підвищення розміру пенсії у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом, станом на момент здійснення відповідачем такого перерахунку пенсії позивача у зв`язку із проведенням її індексації, чинної норми, яка б визначала розмір такого максимального обмеження, Закон не містить, оскільки положення частини сьомої статті 43 Закону №2262 Рішенням КСУ визнані такими, що не відповідають Конституції України, внаслідок чого втратили чинність з дати ухвалення відповідного Рішення.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем протиправно обмежено максимальним розміром належну позивачу пенсію.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом відновлення порушених відповідачем прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ виплатити позивачу з 01.03.2023 пенсію з урахуванням нарахованої індексації згідно Постанови №168, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням проведених платежів.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2023 року по справі №300/3307/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук