Справа № 200/4065/23
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року Справа№200/4065/23

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни ( АДРЕСА_2 )

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни в якому просила суд:

- визнати протиправною та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24.12.2021 № 3 про відмову в надані ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій.

07 серпня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14 листопада 2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач Міністерство внутрішніх справ України, яке зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_2 , організаційно-правова форма орган державної влади, в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни.

Відповідно до п. 2 Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 травня 2019 року № 395, комісія утворюється в апараті МВС з метою вивчення документів та прийняття рішення щодо надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни особам (осіб) рядового і начальницького складу, військовослужбовцям МВС, працівникам апарату МВС, територіальних органів з надання сервісних послуг МВС (далі - територіальні органи), закладів, установ і підприємств, що належать до сфери управління МВС (далі - працівники МВС).

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначила, що проходила службу в органах внутрішніх справ у період з 02.08.1993 по 06.11.2015. Останнє місце проходження служби - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на посаді старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого управління.

Згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 №33 старший слідчий з особливо важливих справ слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_1 перебувала у службовому відряджені у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань (архівний витяг Галузевого державного архіву міністерства оборони України від 20.06.2023 № 179/1/4771).

Згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 № 347 старший слідчий з особливо важливих справ слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_1 вибула зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань з 06.11.2015 (архівний витяг Галузевого державного архіву міністерства оборони України від 20.06.2023 № 179/1/4771).

Отже, у період з 07.04.2014 по 06.11.2015, або 310 днів, позивач приймала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, що також підтверджується довідками ГУМВС України в Донецькій області від 30.10.2015 № 10150/Нг, від 10.07.2017 № 317 /Лк, від 22.10.2018 № 14 лк/Мт.

Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 10.07.2017 № 2/ІІ/V/5 відмовлено підполковнику міліції ОСОБА_1 у надані статусу учасника бойових дій та надано статус учасника війни.

19.08.2021 року позивачем повторно направлено до Міністерства внутрішніх справ України матеріали для встановлення статуту учасника бойових дій підполковнику міліції ОСОБА_1 , у тому числі оригінал довідки від 22.10.2018 № 14 лк/Мт, складеної з дотриманням вимог Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

Листом від 21.01.2022 № Х-1572/22 Департаментом персоналу МВС України позивача повідомлено, що комісією Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (протокол засідання від 24.12.2021 № 3) прийнято рішення про відмову у надані ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій, яке надійшло 01.02.2022, та запропоновано отримати рішення про відмову особисто у м. Київ.

Позивач рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24.12.2021 № 3 про відмову в надані ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій вважає протиправним та просить суд врахувати висновки викладені Верховним Судом у справі 500/1912/22, у постанові від 24.04.2019 року у справі № 808/1728/16, від 07.02.2019 у справі 806/2357/16 та постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 10.11.2021 року у справі № 200/5822/21 про задоволення подібних позовних вимог.

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що позивачем пропущений строк звернення до адміністративного суду, оскільки позивач 26.07.2023 року звернувся до суду щодо оскарження рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24 грудня 2021 № 3/VII/V/15, проте про прийняте рішення комісії МВС листом від 27.01.2022 № Х-1572/22 повідомило позивача, тобто, позивач був обізнаний про прийняте рішення комісії у лютому 2022 року.

По суті позовних вимог відповідач зазначив, що Порядком надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, визначено Порядком надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 413, у редакції чинній на час відрядження позивача так і діючій на сьогодні редакції, безумовною підставою для надання статусу учасника бойових дій є безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції, що підтверджується наказами антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції. Будь-які інші органи, в т.ч. і територіальні органи МВС, не мають повноважень підтверджувати факт безпосередньої участі особи в антитерористичній операції в районах її проведення.

Відповідач вказує на те, що посилання позивача на витяг з наказу першого заступника Антитерористичного центру СБУ по стройовій частині від 02.02.2015 № 33 про перебування у службовому відрядженні у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, забезпеченні її проведення, з метою виконання службових завдань в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 не є належним доказом по справі. Даний документ не надає жодних підстав для надання статусу учасника бойових дій в розумінні вище зазначеного законодавства. Отже, в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази щодо безпосереднього залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення зважаючи на обов`язок позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення, визначені статтею 77 КАСУ.

Відповідач зазначає, що позивачем було подано до комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, наступні документи: заява, згода на збір та обробку персональних даних, копія паспорта та ідентифікаційного коду, копія довідки Головного управління МВС України в Донецькій області, копія архівного витягу від Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, які не є доказами про залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення та надання йому статусу учасника бойових дій.

Покликаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі № 360/2336/19 відповідач зазначає, що виконання своїх службових обов`язків хоча і в районі проведення АТО, але не пов`язаних із заходами з протидії терористичної діяльності, не є підставою вважати, що позивач персонально та безпосередньо залучався до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення. Однією з обов`язкових умов для визнання особи такою, що бере безпосередню фактичну участь у відповідних заходах в АТО, є перебування такої особи у підпорядкуванні (виконання завдань) керівництва штабу АТО. Така фактична участь осіб в Антитерористичній операції має бути підтверджена відповідними наказами командира штабу АТО.

З-поміж зазначених вище, сторонами також надано наступні докази у справі:

- Трудова книжка НОМЕР_3 , згідно якої позивач з 02.08.1993 року по 06.11.2015 року проходила службу в ГУ МВС в Донецькій області;

- Заява ОСОБА_1 про надання статусу учасника бойових дій від 11.08.2021 року з додатками: згода на обробку персональних даних, копія архівного витягу Галузевого Державного Архіву Міністерства оборони України № 179/1/174 від 04.01.2019 року, довідка № 340 лк від 15.06.2020 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33; наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 №347);

- Рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24.12.2021 року № 3/VII/V/15 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , підстава: Пункт 4 Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення.

- Довідка про грошове забезпечення ОСОБА_1 з додатковими виплатами з листопада 2014 року по листопад 2015 року, згідно якої позивачу в березні, травні, липні-вересні та листопаді 2015 року виплачено винагороду за участь в АТО;

- Довідка Головного управління МВС в Донецькій області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 22.10.2018 року № 317лк, згідно якої вона дійсно в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33; наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 №347).

Згідно ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, обставини справи щодо відмови відповідача в наданні позивачу статусу учасника бойових дій підтверджуються відповідачем, а тому не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Щодо строку звернення позивачем до суду із адміністративним позовом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, зазвичай, враховує: складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; поведінку заявника; поведінку державних органів; перевантаження судової системи; значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що право на суд (право доступу до суду), не є абсолютним та підлягає дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, й щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права. Норми, що регулюють строки подачі адміністративного позову, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту, в тому числі й у разі наявності певних обставин, які зумовили порушення встановлених процесуальних строків (рішення ЄСПЛ у справах «Пономарьов проти України», «Bellet V. France», «Іліан проти Туреччини»).

Виходячи з практики ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи "Волчлі проти Франції", "ТОВ "Фріда" проти України").

Водночас, ЄСПЛ виходячи з його практики виснував, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить, серед іншого, із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Законом України Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", згідно якого у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Президент України В. Зеленський постановив ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Правовий режим воєнного стану в України неодноразово продовжувався та триває по теперішній час.

В ухвалі Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13-ц, суд дійшов висновку, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

В постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Колегія суддів Верховного Суду також погодилась із висновком судів попередніх інстанцій про те, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Водночас колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Таким чином, в контексті спірних правовідносин поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовною заявою можуть бути тільки об`єктивні обставини, які виникли в наслідок запровадження на території країни воєнного стану та ним зумовлені, а не сам лише факт його введення.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач зазначила, що у період з 02.02.2022 по 25.02.2022 перебувала на стаціонарному лікуванні з приводу хвороби на ковідну двобічну пневмонію, є внутрішньо переміщеною особою та мешкала у м. Маріуполь з 2014 року, у зв`язку з тимчасовою окупацією м. Маріуполь була вимушена покинути м. Маріуполь виїхати до Дніпропетровської області, де отримала статус ВПО що підтверджується довідками від 29.05.2022 № 1226-, від 27.04 2023 № 1239-500273284.

Поряд з цим, позивач зазначила, за результатами обстеження їй встановлено діагнози: Есенціальна тромбоцитемія JAK 2 варіант (Мієлопроліферативне (онкогематологічне) захворювання), Гепертонічна хвороба ІІ ступеня, міокардіосклероз, водночас, повне обстеження триває, позивач на теперішній час перебуває на по життєвому прийманні препаратів у вигляді ін`єкцій.

Також, позивач зазначила, що документи щодо її безпосередньої участі були втрачені, що вимагало їх повторного отримання, зокрема, архівний витяг від 20.06.2023 № 179/1/4771 з наказів першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33 та від 13.12.2015 № 347 про перебування підполковника міліції ОСОБА_1 , старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області у службовому відряджені у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань та вибуття зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, позивачем було отримано в липні 2023 року.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано до суду копії лікарняних листів, довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та документів медичних обстежень позивача.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 затвердженого Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який набрав чинності 27 грудня 2022 року.

Згідно означеного Переліку вся територія Маріупольського району окупована з 05.03.2022 року.

Ураховуючи викладене, а також складні життєві обставини, в яких опинилась позивач, значення справи для сторін, негативні наслідки надмірного суворого тлумачення процесуальних норм та оцінки обставин справи, що можуть мати наслідком позбавлення позивача у доступі до реалізації права на соціальне забезпечення, гарантованого Конституцією України, а також беручи до уваги доводи клопотання позивача та встановлені обставини спірних правовідносин, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовною заявою та поновив позивачу строк звернення до суду з позовною заявою, про що зазначено в ухвалі про відкриття провадження в адміністративній справі від 07.08.2023 року.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються: […] особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони Україні […], які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України; […].

Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб та терміни їх участі (забезпечення проведення) в антитерористичній операції, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, визначаються Кабінетом Міністрів України. Райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України, а райони здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України". Порядок позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, зазначених в абзаці першому цього пункту, визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (надалі Порядок № 413).

Пунктом 1 Порядку № 413 визначено, що він визначає процедуру надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та категорії таких осіб.

Пунктом 2 Порядку № 413 визначено, що статус учасника бойових дій надається […] особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям МВС […], які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

Відповідно до п. 2-1 Порядку № 413, статус учасника бойових дій надається особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, в разі залучення їх до проведення антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування в районах її проведення.

Згідно п. 3 Порядку № 413, райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення визначаються Антитерористичним центром при СБУ.

Відповідно до п. 4 Порядку № 413 в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є такі документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення:

для осіб, які брали участь в антитерористичній операції, - витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією чи його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угруповань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення та про прибуття (вибуття) до (з) районів проведення антитерористичної операції, документи про направлення у відрядження до районів проведення антитерористичної операції або інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

В редакції чинній на час залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції означена норма п. 4 Порядку № 413 була викладена наступним чином: «підставою для надання особам статусу учасника бойових дій є:

документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення)».

Пунктом 5 Порядку № 413 визначено, що рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається: комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в […] МВС […] (далі - комісії), - стосовно осіб, зазначених в абзацах другому і третьому пункту 2 цього Порядку; […].

Рішення щодо утворення комісії та положення про неї затверджується відповідним міністерством, центральним органом виконавчої влади та іншим державним органом, зазначеним в абзаці другому цього пункту.

Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2019 року № 395 (надалі Положення № 395), визначає основні функції, завдання, повноваження та склад комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - Комісія), а також порядок організації її роботи.

Пунктами 2-5 розділу II «Основні завдання та права Комісії» Положення № 395 визначено, що основними завданнями Комісії є вивчення документів та прийняття рішення щодо надання (позбавлення) статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни особам (осіб), що зазначені у пункті 2 розділу I цього Положення, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу МВС.

З метою забезпечення виконання покладених на неї завдань Комісія має право: заслуховувати в разі потреби пояснення працівників МВС, щодо яких подано документи, свідків, представників органів державної влади, громадських організацій, рад ветеранів; подавати на розгляд міжвідомчої комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або інвалідності волонтера і деяких інших категорій осіб відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - міжвідомча комісія) документи зі спірних питань, які потребують міжвідомчого врегулювання; повертати документи суб`єктам звернення з метою подальшого їх доопрацювання в разі виявлення недоліків (помилок), що унеможливлюють прийняття рішення; відкладати розгляд документів у межах строків їх розгляду для встановлення додаткових обставин, що мають істотне значення для прийняття рішення.

У місячний строк із дня надходження документів (уточненої інформації) за наявності передбачених законодавством України підстав приймається рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі - рішення Комісії) за формою, наведеною в додатку до цього Положення.

Комісія приймає рішення про: надання статусу учасника бойових дій; надання статусу учасника війни; відмову в наданні статусу учасника бойових дій; відмову в наданні статусу учасника війни; позбавлення статусу учасника бойових дій; позбавлення статусу учасника війни.

Комісія приймає рішення про надання статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни в разі подання на її розгляд документів, які є підставою для надання особам статусу учасника бойових дій та містять достатні докази про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення та докази, необхідні для встановлення статусу учасника війни.

Комісія відмовляє в наданні статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни в разі:

1) відсутності документів, що містять достатні підтвердні докази, які є підставою для надання статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни;

2) надання недостовірних даних про осіб, зазначених у пункті 2 розділу I цього Положення;

3) подання документів державними органами, військовими частинами (органами, підрозділами) або підприємствами, установами та організаціями, матеріалів службових перевірок та інших документів, що встановлюють факт недостовірної інформації про участь особи в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у забезпеченні їх проведення, або подання недостовірних даних про особу;

4) наявності обвинувального вироку суду, який набрав законної сили, за вчинення умисного тяжкого або особливо тяжкого злочину в період участі в антитерористичній операції чи здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях.

У разі відмови в наданні статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни питання про надання особі відповідного статусу може повторно виноситися на розгляд Комісії за рішенням Міністра внутрішніх справ України або особи, яка виконує його обов`язки.

Пунктами 1, 6-8 розділу IV «Організація роботи Комісії» Положення № 395 визначено, що документи, що надсилаються на розгляд Комісії, оформлюються із дотриманням вимог чинного законодавства України щодо захисту персональних даних і доступу до публічної інформації та завіряються в установленому законодавством порядку.

Результати засідання Комісії оформлюються протоколом засідання Комісії, який підписують голова Комісії, його заступник, секретар та інші члени Комісії, що брали участь у засіданні.

На підставі протоколу засідання Комісії оформлюється відповідне рішення Комісії, яке підписується головою і секретарем Комісії та скріплюється гербовою печаткою МВС.

Рішення Комісії може бути оскаржене особою, щодо якої його прийнято, в судовому порядку.

Пунктом 1 розділу V «Особливості надання статусу учасника бойових дій, статусу учасника війни за участь в антитерористичній операції чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях» Положення № 395 встановлено, що Комісія приймає рішення щодо надання статусу учасника бойових дій особам рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, на підставі документів, визначених пунктом 4 Порядку.

Виходячи з системного текстуального аналізу приписів п. 4 Порядку № 413, як в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення, так і на час залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції суд дійшов висновку, що буквальне тлумачення вказаної норми не передбачає вичерпного переліку документів, якими підтверджується безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції чи здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях в районах її проведення.

Більш того вказана норма передбачає, що такий статус може бути підтверджений одним із наведених у зазначеній нормі документів або іншими офіційними документами, виданими державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, тобто сукупністю будь-яких документів, які містять достатні докази для надання статусу учасника бойових дій, з можливістю їх альтернативного застосування.

Щодо наявності підстав застосування при вирішенні спірних правовідносин правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справа № 360/2336/19 суд зазначає наступне.

Означена постанова прийнята судом касаційної інстанції за наслідками перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанції у справі, предметом розгляду якої було рішення, оформлене протоколом комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 21 вересня 2018 року № 3, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій.

З огляду на означене, висновки суду Верховного Суду у справі № 360/2336/19 не можна тлумачити окремо від висновків рішення суду першої інстанції, яке ним переглядалось.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд керувався приписами Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 26 серпня 2016 року № 868, яким було затверджено Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, яке втратило чинність внаслідок набрання чинності Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2019 року № 395, яким затверджено Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, чинне на теперішній час та на час виникнення спірних правовідносин у справі, що розглядається.

Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 серпня 2016 року № 868, встановлювало особливості надання працівникам МВС статусу учасника бойових дій, учасника війни за участь в антитерористичній операції (розділ ІІІ).

Водночас, Положення про комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни, затверджене Наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 травня 2019 року № 395, фактично не встановлює таких особливостей для працівників органів МВС.

Поряд з цим, у справі № 360/2336/19 судами під час вирішення питання про надання позивачу статусу учасника бойових дій комісія Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни досліджувала лист Штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 02 серпня 2017 року № 33/7-6658 та архівну довідку Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 04 жовтня 2017 року № 179/1/10587, за наслідками чого встановили, що позивач наказами керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України до проведення антитерористичної операції персонально не залучався, в бойових розпорядженнях Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) за період з 1 січня по 28 травня 2015 року, які знаходяться на зберіганні в архіві, позивач не виявлений.

Натомість у справі, що наразі розглядається означених обставин відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення щодо позивача встановлено не було, протилежного відповідачем не зазначено.

З огляду на означене, фактичні обставини справи № 360/2336/19 не можна вважати тотожними обставинам справи № 200/4065/23.

Закон України «Про боротьбу з тероризмом» від 20 березня 2003 року № 638-IV (надалі Закон України № 638-IV в редакції чинній на час залучення позивача до безпосередньої участі в АТО) визначає правові та організаційні основи боротьби з тероризмом, повноваження і обов`язки органів виконавчої влади, об`єднань громадян і організацій, посадових осіб та окремих громадян у цій сфері, порядок координації їх діяльності, гарантії правового і соціального захисту громадян у зв`язку із участю у боротьбі з тероризмом.

Стаття 1 Закону України № 638-IV визначає тероризм як суспільно небезпечну діяльність, яка полягає у свідомому, цілеспрямованому застосуванні насильства шляхом захоплення заручників, підпалів, убивств, тортур, залякування населення та органів влади або вчинення інших посягань на життя чи здоров`я ні в чому не винних людей або погрози вчинення злочинних дій з метою досягнення злочинних цілей, а терористичний акт як злочинне діяння у формі застосування зброї, вчинення вибуху, підпалу чи інших дій, відповідальність за які передбачена статтею 258 Кримінального кодексу України. У разі, коли терористична діяльність супроводжується вчиненням злочинів, передбачених статтями 112, 147, 258-260, 443, 444, а також іншими статтями Кримінального кодексу України, відповідальність за їх вчинення настає відповідно до Кримінального кодексу України.

Водночас вказана норма визначає, що антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року N 565-XII (чинний на час залучення позивача до участі в АТО), міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Відповідно до ст. 4 Закону України № 638-IV, організація боротьби з тероризмом в Україні та забезпечення її необхідними силами, засобами і ресурсами здійснюються Кабінетом Міністрів України у межах його компетенції.

Центральні органи виконавчої влади беруть участь у боротьбі з тероризмом у межах своєї компетенції, визначеної законами та виданими на їх основі іншими нормативно-правовими актами.

Суб`єктами, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, є: […] Міністерство внутрішніх справ України; […].

Координацію діяльності суб`єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Відповідно до ст. 5 Закону України № 638-IV, Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Відповідно до ст. 13 Закону України № 638-IV, при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби (особовий склад, спеціалісти, зброя, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) суб`єктів боротьби з тероризмом, а також підприємств, установ, організацій, які залучаються до участі в антитерористичній операції, в порядку, визначеному згідно з Положенням, зазначеним у частині другій статті 12 цього Закону. Покриття витрат та відшкодування збитків, що виникли у зв`язку із проведенням антитерористичної операції, здійснюються згідно з законодавством.

За рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення залучаються та використовуються сили та засоби (особовий склад та спеціалісти окремих підрозділів, військових частин, зброя, бойова техніка, спеціальні і транспортні засоби, засоби зв`язку, інші матеріально-технічні засоби) […] Міністерства внутрішніх справ України […].

Працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу.

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 №33 старший слідчий з особливо важливих справ слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_1 перебувала у службовому відряджені у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань з 07.04.2014 року.

Згідно наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 № 347 старший слідчий з особливо важливих справ слідчого управління ГУМВС України в Донецькій області підполковник міліції ОСОБА_1 вибула зі складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в Антитерористичній операції на території Луганської та Донецької областей, забезпечення її проведення, з метою виконання службових завдань з 06.11.2015.

Довідка Головного управління МВС в Донецькій області про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 22.10.2018 року № 317лк, згідно якої вона дійсно в період з 07.04.2014 по 06.11.2015 брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області (підстава: наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 02.02.2015 № 33; наказ Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України від 13.12.2015 №347)

Відповідно до п. 17 ст. 3 Кримінального процесуального Кодексу України від 13 квітня 2012 року № 4651-VI в редакції чинній на час залучення позивача до участі в АТО, слідчий це службова особа органу внутрішніх справ […], уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Виходячи із системного аналізу наведених положень Закону України № 638-IV, Міністерство внутрішніх справ України є одним із суб`єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом у межах своєї компетенції, зокрема шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ.

Відповідно до ст. 13 Закону України № 638-IV, при проведенні антитерористичної операції використовуються сили і засоби, зокрема, особовий склад суб`єктів, які безпосередньо здійснюють боротьбу з тероризмом, за рішенням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із керівництвом відповідних суб`єктів боротьби з тероризмом, до широкомасштабних, складних антитерористичних операцій у районі їх проведення.

Водночас, працівники правоохоронних органів, військовослужбовці та інші особи, які залучаються до антитерористичної операції, на час її проведення підпорядковуються керівнику оперативного штабу в силу закону (ст. 13 Закону України № 638-IV).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що надані позивачем відповідачу документи в повній мірі підтверджують участь позивача у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення більше 30 днів, та у розумінні п. 4 Порядку № 413 є офіційними документами, виданими державними органами, які містять достатні докази про безпосередню участь позивач у виконанні завдань антитерористичної операції в районах її проведення, та є підставою для надання позивачу статусу учасника бойових дій.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 8 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 дійшов висновку, згідно якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

В постанові від 22.09.2022 року у справі № 380/12913/21 Верховний Суд сформулював дефініцію «ефективного правосуддя» та зазначив, що комплексний аналіз приписів КАС України дає суду підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Зазначені висновки також відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

Дискреційні повноваження суб`єкта владних повановажень та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними документами, в даному випадку прийняття рішення про надання позивачу статусу учасника бойових дій , що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, питання щодо надання позивачу статусу учасника бойових дій не може бути віднесене до дискреційних повноважень відповідача з огляду на виконання позивачем умов визначених Порядком № 413.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahalv. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту свого порушеного права.

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 16 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Згідно ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ураховуючи викладене, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України в особі Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса зареєстрованого місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни від 24.12.2021 № 3 про відмову в надані ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій.

Зобов`язати Комісію Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни прийняти рішення про надання статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 20 листопада 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко