Справа № 420/16011/23
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.,

секретаря судового засідання Левченко А.О.,

за участю сторін:

представника відповідачів Клюкіна К.І. (за довіреностями),-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №17/1-4рп-23 від 31.05.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

03.07.2023 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №17/1-4рп-23 від 31.05.2023 року

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконання та у відповідності до Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів, затвердженого Наказом Генерального прокурора від 29 грудня 2022 року № 293, 08.02.2023 року ОСОБА_1 подав Декларацію доброчесності прокурора за період з 01.01.2022 року до 08.02.2023 року - електронний документ, заповнений на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора і підписаний особистим електронним підписом. При заповненні форми Декларації в п.9 «Мені не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальні акти, клопотання про звільнення мене від кримінальної відповідальності не перебували у провадженні суду, рішення про результати судового розгляду у таких справах не ухвалювалися» позивач обрав відповідь «Підтверджую».

Як вказано у позові, вказане твердження було поставлено під сумнів управлінням внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора, оскільки у період, зазначений в Декларації, Одеським апеляційним судом від 13.04.2022 (справа №517/474/16-к) за результатами розгляду апеляційних скарг учасників кримінального провадження винесено ухвалу, якою вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2019 - скасовано, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості і вичерпанням можливості їх отримати.

У позові зазначено, що відповідно до розділу VI, п. 3, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно прокурорів затвердженої Наказом Генерального прокурора від 16.06.2021 № 202 голова комісії протягом трьох робочих днів з дня призначення службового розслідування повідомляє прокурора про призначення стосовно нього службового розслідування та роз`яснює його права. Однак, за твердженнями позивача, в порушення вищевказаної норми інструкції йому не повідомлялось про початок службового розслідування та з правами його не було ознайомлено. Згідно з висновком про результати службового розслідування від 16.05.2023 року, затвердженого виконувачем обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури 16.05.2023 року, інформація щодо можливої недостовірності тверджень, поданих прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Хряпченком Б.П. у Декларації доброчесності прокурора за період з 01.01.2022 року до 08.02.2023 року, підтвердилася. Позивач вказує, що в порушення розділу VI, п. 3, Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно прокурорів затвердженої Наказом Генерального прокурора від 16.06.2021 № 202 йому не повідомлялось та не вручалось повідомлення про завершення службового розслідування. Генеральна інспекція Офісу генерального прокурора не повідомила позивача про завершення таємної перевірки доброчесності прокурора, яку він не пройшов, та про можливість ознайомлення та отримання копії Довідки про результати таємної перевірки доброчесності прокурора в Одеській обласній прокуратурі.

Позивач зазначає, що розгляд обвинувального акту безпосередньо судом апеляційної інстанції не передбачений. Розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000562 від 19.07.2016 року здійснювався Іллічівським міським судом Одеської області.

Крім того, вказано у позові, Декларацію доброчесності прокурора необхідно було подати за період з 01.01.2022 по 08.02.2023 року. В цей період позивачу не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальні акти, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності не перебували у провадженні суду, а також рішення про результати судового розгляду у таких справах не ухвалювалися. Вичерпність переліку тверджень у п. 9 Декларації, а також період часу з 01.01.2022 року по 08.02.2023 року, за який необхідно було зазначити відомості у Декларації доброчесності прокурора, не залишають двозначностей у їх розумінні.

Тому, на думку позивача, виходячи з принципу правової визначеності нормативно-правових актів, він правильно підтвердив виключний перелік обставин, викладених у цьому пункті Декларації, а висновки, викладені в Довідці про результати таємної перевірки, не обґрунтовані та не відповідають принципам та нормам законів.

Ухвалою суду від 10.07.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №17/1-4рп-23 від 31.05.2023 року і відкрито провадження в адміністративній справі. Суддею вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

У зв`язку із оголошенням на території повітряної тривоги, судове засідання, призначене на 26.07.2023 року об 11:00 год було перенесено на 15.08.2023 року об 11 год.

28.07.2023 року (вх.№25550/23) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву разом із додатками (а.с.48-84), в якому вказано, що позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

У відзиві вказано, що на підставі доручення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора від 06.04.2023 року № 17/1/1-27042-23 наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 11.04.2023 року № 38 призначено службове розслідування щодо можливого подання прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Хряпченком Б.П. недостовірних тверджень у Декларації доброчесності прокурора. Під час службового розслідування установлено, що ОСОБА_1 у вказаній Декларації доброчесності прокурора зазначив недостовірні твердження, оскільки на час подання ним 08.02.2023 року цієї Декларації йому було достовірно відомо про те, що в Одеському апеляційному суді 13.04.2022 року розглянуто апеляційні скарги прокурора та захисника на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2019 року кримінальному провадженні № 0000562 від 19.07.2016 року за обвинуваченням його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Так, вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2019 року у справі № 517/474/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк три роки. Зазначений вирок оскаржено в апеляційному порядку прокуратурою Одеської області та ОСОБА_1 . Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2022 року у вказаній справі апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, апеляційну скаргу захисника Хряпченка Б.П. задоволено, вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2019 скасовано, кримінальне провадження № 0000562, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2016 за правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК України відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Розгляд справи в апеляційному порядку, оголошення рішення (ухвали) апеляційного суду відбувалися, зокрема, за участі ОСОБА_1 .

На цей час, вказано у відзиві, у зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 14.03.2023 року зазначеної ухвали апеляційного суду, триває повторний апеляційний розгляд кримінального провадження у Одеському апеляційному суді. У зв`язку із зазначеною ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2022 року у ОСОБА_1 виник обов`язок правдиво про це зазначити у поданій у подальшому 08.02.2023 року Декларації доброчесності прокурора шляхом непідтвердження відомостей у твердженні Декларації «Мені не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальні акти, клопотання про звільнення мене від кримінальної відповідальності не перебували у провадженні суду, рішення про результати судового розгляду у таких справах не ухвалювалися».

З урахуванням наведеного, на думку відповідача, ОСОБА_1 був зобов`язаний твердження № 9 Декларації від 08.02.2023 року не підтвердити та зазначити додаткові достовірні відомості про результати апеляційного розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000562 від 19.07.2016, за апеляційними скаргами прокурора та захисника засудженого ОСОБА_2 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2019, однак цього не виконав.

У відзиві зазначено, що подаючи Декларацію доброчесності прокурора, ОСОБА_1 був достовірно обізнаний про ухвалу Одеського апеляційного суду від 13.04.2022, якою скасовано вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2019 та закрито кримінальне провадження № 0000562. Крім того, маючи можливість повідомити у Декларації доброчесності прокурора будь-які інші дані, які він вважає необхідним зазначити у зв`язку з таємною перевіркою доброчесності, ОСОБА_1 інформацію про такі відомості не зазначив. Таким чином, у вказане твердження Декларації доброчесності прокурора Хряпченком Б.П. внесено недостовірні відомості.

З урахуванням вищевикладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

28.07.2023 року (вх.№25549/23) від представника відповідача до суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі.

Ухвалою суду від 15.08.2023 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання оголошено перерву у судовому засіданні до 29.08.2023 року.

25.08.2023 року (вх.№ЕП/33605/23) від представника відповідача до суду надійшли пояснення щодо його повноважень брати участь у справі.

25.08.2023 року (вх.№» 29128/23) від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (а.с.100-109).

Ухвалою суду від 29.08.2023 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 10.10.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №17/1-4рп-23 від 31.05.2023 року.

24.10.2023 року (вх.№ЕП/42765/23) від позивача до суду надійшла заява, в якій ОСОБА_1 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю просив перенести судове засідання.

Ухвалою суду від 24.10.2023 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання задоволено заяву позивача та відкладено судове засідання на 01.11.2023 року.

31.10.2023 року від позивача до суду надійшла заява про відкладення судового засідання по справі №420/16011/23.

Ухвалою суду від 01.11.2023 року задоволено заяву представника позивача та відкладено судове засідання по справі №420/16011/23 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №17/1-4рп-23 від 31.05.2023 року на 11:00 год. 07.11.2023 року.

07.11.2023 року (вх.№ЕП/44034/23) від позивача надійшла заява, в якій ОСОБА_1 у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю просив перенести розгляд справи у зв`язку із його тимчасовою непрацездатністю.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року, яка прийнята на місці та занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні заяви позивача на підставі п.2 ч.3 ст.205 КАС України, оскільки це повторна неявки ОСОБА_1 в судове засідання (третя неявка).

У судовому засіданні 07.11.2023 року представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву, відповідді на відзив, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є таким, що не підлягає задоволенню, при цьому, суд виходить з такого.

ОСОБА_1 з червня 2012 року працює в органах прокуратури, з 15 грудня 2015 року обіймає посаду прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області.

Відповідно до наказу керівника Одеської обласної прокуратури від 11 квітня 2022 року № 545к у зв`язку з припиненням функціонування місцевих прокуратур Одеської області й початком роботи окружних прокуратур Одеської області з 15 березня 2021 року, а також непроходженням атестації, прокурору Роздільнянської місцевої прокуратури Хряпченку Б.П. тимчасово визначено робоче місце у Суворовській окружній прокуратурі м. Одеси Одеської області (а.с.9).

08 лютого 2023 року ОСОБА_1 на сайті Офісу Генерального прокурора заповнено Декларацію та підписано її шляхом накладання власного кваліфікованого електронного підпису (далі КЕП). У пункті 9 розділу ІІ Декларації, який містить твердження «Мені не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальні акти, клопотання про звільнення мене від кримінальної відповідальності не перебували у провадженні суду, рішення про результати судового розгляду у таких справах не ухвалювалися» ОСОБА_1 надав відповідь «підтверджую» (а.с.10).

На підставі доручення Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора від 06.04.2023 № 17/1/1-27042-23 наказом керівника Одеської обласної прокуратури від 11.04.2023 № 38 призначено службове розслідування щодо можливого подання прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Хряпченком Б.П. недостовірних тверджень у Декларації.

Відповідно до наказу керівника Одеської обласної прокуратури від 17.04.2023 № 38 комісією у складі: заступника керівника Одеської обласної прокуратури Шарніна Ю.А. (голови комісії), прокурора відділу запобігання правопорушенням в органах прокуратури управління внутрішньої безпеки Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора (з місцем дислокації у Одеській обласній прокуратурі) Бараніченка С.В., начальника відділу кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури Галактіонової О.А., начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури Султана О.С., начальника відділу забезпечення обвинувачення в апеляційному суді управління підтримання публічного обвинувачення в суді Одеської обласної прокуратури Віницької А.М., прокурора відділу кадрової роботи та державної служби Одеської обласної прокуратури Міняйло У.О. проведено службове розслідування з метою перевірки інформації, що може свідчити про недостовірність тверджень, поданих прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 у Декларації доброчесності прокурора.

За результатами даної перевірки складено висновок про результати службового розслідування стосовно прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 (а.с.72-75).

Таким чином, відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону України «Про прокуратуру» та Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів Одеською обласною прокуратурою проведено таємну перевірку доброчесності ОСОБА_1 , який працює на посаді прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області.

За результатами даної перевірки складено довідку про результати таємної перевірки доброчесності прокурора від 31.05.2023 року №17/1-4рп-23 (а.с.26).

Так, у ході перевірки достовірності тверджень, поданих прокурорами в Деклараціях доброчесності прокурора, управлінням внутрішньої безпеки Генеральної інспекції встановлено факт можливого подання ОСОБА_1 недостовірних тверджень у Декларації доброчесності прокурора.

У довідці зазначено таке:

«…Зокрема, у вказаній Декларації ОСОБА_1 підтвердив, що йому не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальні акти, клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності не перебували у провадженні суду, рішення про результати судового розгляду у таких справах не ухвалювалися. Поряд з цим, вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2019 у справі № 517/474/16-к ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 КК України, та йому призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві власності, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк три роки. Зазначений вирок оскаржено в апеляційному порядку прокурором відділу прокуратури Одеської області Дорошенком О.В. та захисником ОСОБА_1 - Івановою П.В. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2022 року у вказаній справі апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, апеляційну скаргу захисника Хряпченка Б.П. задоволено, вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 05.09.2019 року скасовано, кримінальне провадження № 0000562, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.07.2016 року за правовою кваліфікацією за частиною 3 статті 368 КК України відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Розгляд справи в апеляційному порядку, оголошення рішення (ухвали) апеляційного суду відбувалися, зокрема, за участю обвинувачуваного ОСОБА_1 . На цей час, у зв`язку зі скасуванням постановою Верховного Суду від 14.03.2023 зазначеної ухвали апеляційного суду, триває повторний апеляційний розгляд кримінального провадження у Одеському апеляційному суді. За результатами службового розслідування 16.05.2023 виконувачем обов`язків керівника Одеської обласної прокуратури Химченком О.С. затверджено висновок, згідно з яким підтвердилася інформація щодо подання ОСОБА_1 недостовірних тверджень у Декларації доброчесності прокурора за період з 01.01.2022 до 08.02.2023. Під час вивчення висновку уповноваженою особою не одержано додаткову інформацію. За результатами вивчення уповноваженою особою висновку службового розслідування встановлено недостовірність (у тому числі неповноту) таких тверджень у Декларації: Пункт 9. «Мені не повідомлялося про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувальні акти, клопотання про звільнення мене від кримінальної відповідальності не перебували у провадженні суду, рішення про результати судового розгляду у таких справах не ухвалювалися».

З урахуванням вищевикладеного, у довідці про результати таємної перевірки доброчесності прокурора викладено висновок уповноваженої особи, а саме: доброчесність прокурора ОСОБА_1 не підтверджено.

Також судом встановлено, що до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів 05 червня 2023 року надійшла дисциплінарна скарга виконувача обов`язків керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, яку автоматизованою системою розподілено члену Комісії ОСОБА_4 .

За результатами розгляду скарги ОСОБА_4 08 червня 2023 року прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-464дс-101дп-23, відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697-VII) проведено перевірку викладених у ній обставин та 11 серпня 2023 року складено висновок про наявність дисциплінарного проступку прокурора ОСОБА_1

12.09.2023 року Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів прийнято рішення №184дп-23 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 », яким притягнуто прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді догани (а.с.147-155).

Підставою для прийняття даного рішення були обставини, що вказані у довідці про результати таємної перевірки доброчесності прокурора від 31.05.2023 року №17/1-4рп-23.

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасування рішення №17/1-4рп-23 від 31.05.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, загальні права й обов`язки прокурора визначено Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII .

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний щорічно проходити таємну перевірку доброчесності.

Підстави і процедуру щорічного проходження прокурорами таємної перевірки доброчесності визначені Порядком проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів, який затверджено наказом Генерального прокурора 29 грудня 2022 року № 293 (далі Порядок №293.

Пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку № 293 передбачено, що щорічна таємна перевірка доброчесності прокурорів проводиться на підставі частини п`ятої статті 19 Закону № 1697-VII; проходження таємної перевірки доброчесності полягає у щорічному поданні прокурором Декларації і, за наявності підстав, визначених цим розділом, проведенні службового розслідування та вивченні його результатів згідно з пунктом 14 цього розділу з метою перевірки інформації, що може свідчити про недостовірність (у тому числі неповноту) тверджень прокурора в Декларації.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку № 293 встановлено, що кожен прокурор щороку з 01 січня по 31 березня (включно) зобов`язаний особисто шляхом заповнення на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора подати Декларацію за формою і правилами, визначеними додатком 1 до Порядку, надати правдиві відповіді у формі "Підтверджую" або "Не підтверджую" на запитання, що стосуються або можуть стосуватися його доброчесності, а у випадках, визначених Порядком, Декларацією і правилами її заповнення, навести додаткові відомості.

Декларація підлягає оприлюдненню на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора, за винятком періоду дії у державі правового режиму воєнного стану.

Окрім того, у пункті 4 розділу II Порядку № 293 зазначено, що прокурором під час заповнення Декларації відповіді "Не підтверджую" щодо одного чи кількох запитань не є підставою для визнання його таким, що не пройшов щорічну перевірку доброчесності.

У такому випадку службове розслідування відповідно до цього Порядку не проводиться, але може бути призначене згідно з положеннями організаційно-розпорядчого акта Генерального прокурора щодо порядку проведення службових розслідувань стосовно прокурорів, у загальному порядку за наявності для цього приводів і підстав.

Пунктом 5 Правил заповнення та подання форми Декларації доброчесності прокурора, які містяться у Додатку 1 до Порядку № 293, передбачено: якщо у прокурора виникли сумніви щодо правильності відповіді на одне чи кілька запитань, але прокурор обрав відповідь «Підтверджую», він у такому випадку зобов`язаний у довільній формі навести додаткові пояснення.

Згідно з п.7 розділу II Порядку№ 293 прокурор, який не подав Декларації в установлений цим розділом строк, зобов`язаний письмово повідомити підрозділ внутрішньої безпеки про причини неподання або несвоєчасного подання Декларації, долучивши копії документів (за їх наявності), які підтверджують поважність цих причин.

Неподання, несвоєчасне подання прокурором Декларації без поважних причин вважається невиконанням обов`язку, передбаченого частиною п`ятою статті 19 Закону України "Про прокуратуру", та може бути підставою для ініціювання дисциплінарної відповідальності.

Згідно з п.10 розділу II Порядку№ 293 у разі одержання інформації, яка стосується конкретного прокурора і містить фактичні дані, що можуть бути перевірені, про недостовірність (у тому числі неповноту) тверджень, наведених у Декларації, підрозділ внутрішньої безпеки впродовж п`ятнадцяти робочих днів з дати отримання такої інформації повідомляє керівника відповідного органу прокуратури про необхідність призначення службового розслідування з долученням отриманої інформації.

Пунктом 11 розділу II Порядку№ 293 визначено, що керівник органу прокуратури протягом семи робочих днів із дня отримання такого повідомлення вирішує питання про призначення службового розслідування.

Керівник обласної прокуратури про прийняте рішення повідомляє підрозділ внутрішньої безпеки.

Відповідно до п.12 розділу II Порядку№ 293 службове розслідування під час таємної перевірки доброчесності не призначається, якщо інформація, указана в пункті 10 цього розділу:

- надійшла після закінчення календарного року, в якому подано Декларацію;

- у ній повідомлено про події, з часу настання яких минуло понад два роки;

- уже була або є предметом іншого службового розслідування;

- не відповідає вимогам, наведеним у пункті 10 цього розділу;

- стосується прокурора, з яким трудові відносини припинено.

Згідно з п.13 розділу II Порядку№ 293 службові розслідування, призначені з метою перевірки недостовірності (у тому числі неповноти) тверджень, поданих прокурором у Декларації, проводяться за участю уповноважених осіб відповідно до положень цього Порядку та Інструкції про порядок проведення службових розслідувань стосовно прокурорів.

Пунктом 14 розділу II Порядку№ 293 визначено, що висновок, складений за результатами службового розслідування, окремі думки та зауваження до нього, за їх наявності, вивчаються підрозділом внутрішньої безпеки протягом двадцяти робочих днів з дати надходження матеріалів службового розслідування або їх копій.

Упродовж указаного строку уповноважена особа в межах наданих повноважень має право додатково одержувати пояснення від працівників прокуратури та інших осіб (за їх згодою), отримувати інформацію, матеріали, висновки, у тому числі від інших державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (за їх згодою).

У разі відсутності підстав для скасування висновку відомості про результати проходження таємної перевірки вносяться підрозділом внутрішньої безпеки до реєстру перевірок інформації про недоброчесність прокурорів.

В іншому випадку підрозділ внутрішньої безпеки в установленому порядку ініціює скасування висновку службового розслідування та призначення додаткового службового розслідування.

Відповідно до п.15 розділу II Порядку№ 293 за відсутності підстав для скасування висновку службового розслідування уповноваженою особою складається довідка про результати таємної перевірки доброчесності прокурора (додаток 2), яка погоджується з керівником підрозділу внутрішньої безпеки, а її копія направляється для долучення до особової справи.

У довідці зазначається, що доброчесність прокурора підтверджено, якщо за наслідками службового розслідування відомості про недостовірність (у тому числі неповноту) тверджень, поданих прокурором у Декларації, не підтвердились.

Якщо за наслідками службового розслідування з урахуванням окремих думок та додаткових матеріалів установлено недостовірність (у тому числі неповноту) тверджень, поданих прокурором у Декларації, у довідці зазначається, що прокурор не пройшов таємну перевірку доброчесності та його доброчесність не підтверджено.

Про завершення таємної перевірки доброчесності підрозділ внутрішньої безпеки повідомляє прокурора, який має право ознайомитись з довідкою та/або отримати її копію.

Пунктом 16 розділу II Порядку№ 293 визначено, що довідка про непроходження прокурором таємної перевірки доброчесності може бути підставою для направлення підрозділом внутрішньої безпеки до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, заяви за результатами проведеної перевірки доброчесності прокурора згідно з частиною третьою статті 46 Закону України "Про прокуратуру", якщо не минули строки притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відповідно до п.17 розділу II Порядку№ 293 прокурор має право оскаржити рішення, прийняте за результатами службового розслідування в порядку, визначеному законодавством.

Як вже встановлено судом на 12.09.2023 року Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів прийнято рішення №184дп-23 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Хряпченка Б.П.», яким притягнуто прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді догани (а.с.147-155).

Підставою для прийняття даного рішення були обставини, що вказані у довідці про результати таємної перевірки доброчесності прокурора від 31.05.2023 року №17/1-4рп-23.

Таким чином, саме рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів №184дп-23 підставою для прийняття даного рішення були обставини, що вказані у довідці про результати таємної перевірки доброчесності прокурора від 31.05.2023 року №17/1-4рп-23 породжує правові наслідки для позивача.

Суд зазначає, що 31.10.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Одеської обласної прокуратури, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ в.о. керівника Одеської обласної прокуратури від 27.09.2023 року №1589к про застосування дисциплінарного стягнення у виді догани до прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області Хряпченка Б.П. (справа №420/29730/23).

Тобто, перевірка правомірності застосування до позивача дисциплінарного стягнення та, відповідно, висновкам, що вказані у довідці від 31.05.2023 року №17/1-4рп-23 буде надаватися саме у справі №420/29730/23.

В контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Частина 2 ст. 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Право на судовий захист закріплено й ст. 5 КАС України, відповідно до ч. 1 якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

У постанові Верховного Суду України від 15.11.2016 у справі № 800/301/16 було сформовано правовий висновок, який в подальшому було підтримано Верховним Судом, зокрема у постанові від 22.08.2019 у справі № 288/1557/16-а, про те, що "гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення".

Крім того, у постанові від 22.08.2019 року (справа № 288/1557/16-а) Верховний Суд дійшов висновку, що "позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

З цього видно, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав чи інтересів, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає.

Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах".

Такі вимоги процесуального закону та усталена практика Верховного Суду вказують на те, що, під час розгляду справи позивач повинен довести, а суд встановити факти або обставини, які б свідчили про вплив рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на права та законні інтереси позивача та їх порушення внаслідок такого впливу.

В даній справі судом не встановлено порушень прав позивача складанням довідки №17/1-4рп-23 від 31.05.2023 року.

Натомість перевірка правомірності заповнення позивачем Декларації доброчесності прокурора буде надана при вирішенні питання про правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, вимоги позивача і є такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення №17/1-4рп-23 від 31.05.2023 року відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 16.11.2023 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - Офіс Генерального прокурора (вул.Різницька, 13/15, м.Київ, 01011, ).

Суддя С.М. Корой

.