Справа № 461/5490/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 461/5490/23 пров. № А/857/18398/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м. Львова (головуючий суддя Зубачик Н.Б.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львова 10 серпня 2023 року у справі №461/5490/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

10.07.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, просила скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії РАП №771350134.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2023 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що квитанція №P24A209287529D60073 від 30.08.2022, не може враховуватися судом як належний та допустимий доказ відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП, оскільки така підтверджує факт оплати вартості послуг за користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів з 12:08:56 год. 30.08.2022, а постановою інспектора серії РАП №771350134 встановлено факт порушення позивачем правил користування платним майданчиком о 11:38 год. 30.08.2022. Суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 30.08.2022 о 13:00 год., сплатила штраф за паркування згідно повідомлення інспектора в розмірі 100 грн., тобто позивач протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення сплатила 50 відсотків розміру штрафу, що вважається виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем належними доказами доведено факт здійснення оплати штрафу за послуги з паркування транспортного засобу CHEVROLET BOLT EV, д.н.з. НОМЕР_1 , на паркувальному майданчику В2016, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення серії РАП №771350134 від 12.09.2022 підлягає скасуванню.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2023 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним та необґрунтованим, оскільки неповно і не всебічно з`ясовано обставини в адміністративній справі. Скаржник вказує, що стоянка транспортного засобу, який належить позивачу, на відведеному майданчику для платного паркування по вул.Огієнка, м.Львів, починаючи з 11 год. 38 хв. відповідно до примітки статті 152-1 КУпАП вважається неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування. Скаржник вказує, що при оплаті штрафу позивач зробила помилку в зазначені реквізиту «Призначення платежу» - неправильно вказано номер повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності. Також вказує, що постанова про накладення адміністративного стягнення РАП 771350134 до повідомлення ЛВ00139544 надіслана на адресу реєстрації місця проживання позивача, що наведена в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що КУпАП не передбачає такої підстави для винесення постанови як помилкове призначення платежу, адже при винесенні постанови інспектор мав можливість перевірити по ідентифікаційному коду платника ), чи по ПІП платника (Заболотна Галина Ігорівна), які були зазначені вірно. Звертає увагу, що штраф оплатила у той же день через одну годину після складення повідомлення.

Враховуючи положення статті 311 та статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що 12 вересня 2022 року інспектором з паркування управління безпеки департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Дяковичем Юрієм Володимировичем винесено постанову серії РАП №771350134 до повідомлення серії ЛВ №00139544 від 30.08.2022, згідно з якого 30 серпня 2022 року о 11 год. 38 хв. водієм транспортного засобу CHEVROLET BOLT EV, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснено користування майданчиком для платного паркування, що знаходиться за адресою: В2016 вул.Огієнка, м.Львів, з несплатою вартості послуг за користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин, чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 КУпАП.

Не погоджуючись з цією постановою, вважаючи, що така винесена помилково і з порушенням чинного законодавства, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові та соціальні основи дорожнього руху визначені Законом України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 3353-XII) відповідно до статті 14 якого учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з статтею 53 Закону № 3353-XII юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.

Відповідно до положень статті 52-2 Закону № 3353-XII при розміщенні транспортних засобів на майданчику для платного паркування особи, які розміщують транспортні засоби на такому майданчику, оплачують вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортного засобу згідно з тарифом, встановленим органом місцевого самоврядування відповідно до порядку формування тарифів на послуги з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Інспекторам з паркування забороняється приймати грошові кошти у готівковій формі в рахунок оплати вартості таких послуг та/або в рахунок оплати штрафів, накладених на місці вчинення правопорушення.

Аналогічні положення закріплені пунктами 26, 29 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року №1342, якими встановлено, що користувач зобов`язаний: поставити транспортний засіб на місце для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків, а також з дотриманням вимог цих Правил і Правил дорожнього руху; сплатити вартість послуг з користування майданчиками для платного паркування; у разі сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування через паркувальний автомат або шляхом придбання паркувального талона - розмістити у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу платіжний документ у спосіб, що забезпечує його видимість для перевірки; після закінчення часу паркування, за який сплачено, звільнити місце паркування або сплатити вартість послуг з користування майданчиком для платного паркування за час фактичного паркування. Допускається безоплатна стоянка транспортного засобу протягом 10 хвилин після закінчення часу паркування, за який сплачено.

Згідно з пунктом 29 Правил №1342 факт сплати вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування підтверджується платіжним документом, за винятком випадків надання послуги «мобільне паркування», коли факт такої сплати підтверджується захищеною комп`ютеризованою системою.

Несплата користувачем вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до положень частини 1 статті 152-1 КУпАП порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування, - тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Відповідно до примітки до статті 152-1 КУпАП під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 хвилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Зі змісту позовної заяви та відзиву на апеляційну скаргу вбачається, що позивач не оспорює самого факту існування правопорушення, проте оспорює факт притягнення до адміністративної відповідальності двічі: при наявності оплати штрафу відповідно до частини 4 статті 279-1 КУпАП згідно з повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності ЛВ №00139544 від 30 серпня 2022 року, відповідач виносить постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії РАП №771350134, якою також накладає штраф.

Відповідно до положень статті 279-1 КУпАП якщо адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 152-1 цього Кодексу, зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), інспектор з паркування зобов`язаний розмістити на лобовому склі транспортного засобу копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині 1 статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення) або повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності (якщо технічні можливості не дозволяють встановити відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, на місці вчинення правопорушення).

Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити відомості, передбачені частинами другою - четвертою статті 283 цього Кодексу, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності має містити також інформацію про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вчинення відповідного правопорушення, що вважатиметься виконанням адміністративного стягнення у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі скаржник вказує, що при оплаті штрафу позивач зробив помилку в зазначенні призначення платежу неправильно вказав номер повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, тому не було підстав для зарахування оплати за штрафом.

Такі аргументи скаржника суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП, відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи із змісту пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У долученій до матеріалів справи копії платіжного доручення №0.0..1 від 30.08.2022, яким оплачено штраф за паркування, зазначено як код платника, рахунок отримувача, так і код класифікації доходів бюджету- 21081100 («Адміністративні штрафи та інші санкції»), що на переконання суду апеляційної інстанції, дозволяє підтвердити факт сплати штрафу за користування майданчиками для платного паркування без оплати одразу у день вчинення відповідного правопорушення.

Водночас технічна помилка у зазначеному номері повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності не спростовує факт вчинення позивачем активних дій на сплату штрафу, кошти надійшли на відповідний рахунок вчасно, тоді як визначений санкцією частини 1 статті 152-1 КУпАП штраф спрямований саме на компенсацію збитків завданих неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що при винесені оскаржуваної постанови серії РАП №771350134 не дотримано вимог статей 248 та 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи про адміністративне правопорушення, вирішення такої в точній відповідності з законом, що призвело до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП. Вказана постанова не відповідає критеріям законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, а тому підлягає скасуванню.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції у рішенні викладено мотиви протиправності винесення відповідачем оскаржуваної постанови серії РАП №771350134 та на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 230, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду м.Львова від 10 серпня 2023 року у справі №461/5490/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко