Справа № 560/9770/23
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9770/23
РІШЕННЯ

іменем України

20 листопада 2023 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 18.04.20223 №18916 про відмову у визнанні ОСОБА_1 особою без громадянства;

2) зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.09.2022 про визнання особою без громадянства з урахуванням існуючого законодавства.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірним рішенням відмовлено у визнанні особою без громадянства на підставі абз.3 статті 6-1 Закону 3773-VI (особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу ).

Однак жодних неправдивих відомостей свідомо не подавалося. За таких обставин рішення про відмову у визнанні особою без громадянства не відповідає приписам законодавства України, а тому підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 05.06.2023 відкрито провадження в адміністративній справі.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що з метою встановлення наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 були проведені перевірки, передбачені вимогами пунктів 25, 26, 30 Порядку розгляду.

Позивач не може вважатися особою без громадянства, адже в силу дії закону російської федерації «Про громадянство російської федерації» він набув громадянство російської федерації за народженням.

Проте відповідно до змісту заяви про визнання особою без громадянства, у графі «попереднє громадянство (підданство)» позивачем вказано прочерк, правильність внесених до заяви відомостей позивач підтвердив власним підписом.

Довідку про неналежність до громадянства Російської Федерації позивач не надав. В підписаних ним поясненнях не зазначена інформація про надання дозволу на імміграцію як громадянину російської федерації. Також не вказано про це і у заяві про визнання особою без громадянства.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що ОСОБА_1 свідомо повідомив про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення його статусу, а саме приховав свою належність до громадянства російської федерації.

Вказує, що позивач не міг не знати про належність до громадянства російської федерації, так як разом з матір`ю отримав дозвіл на імміграцію як громадянин російської федерації.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому вказав, що народився та виріс на території України, не набував громадянства російської федерації, не визнався громадянином російської федерації компетентним органом цієї держави та не був документований відповідно до законодавства цієї держави, а тому не має жодних підстав вважати, що ним свідомо надано недостовірну інформацію.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

18.04.2023 заступником директора Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України затверджено висновок за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання особою без громадянства.

У висновку зазначено, що 13.09.2022 до управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець України, із заявою про визнання особою без громадянства.

ОСОБА_1 повідомив, що народився в с. Козачки Летичівського району Хмельницької області, та надав свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 19.10.2018 Летичівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

Згідно актового запису про народження ОСОБА_1 № 1, складеного 13.05.2004 виконавчим комітетом Козачківської сільської ради Летичівського району Хмельницької області, відомості про батька заявника записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, а матір`ю заявника є ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка Російської Федерації, документована паспортом громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_2 , виданим 17.07.2015 Генеральним консульством Російської Федерації в місті Львові.

19.08.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Управління ДМС в Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну разом із неповнолітніми дітьми, громадянами Російської Федерації: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

05.02.2018 на підставі пункту 1 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію» ОСОБА_2 отримала дозвіл на імміграцію в Україну разом із зазначеними неповнолітніми дітьми та 16.04.2018 була документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 , орган видачі 6801.

Довідку про неналежність до громадянства Російської Федерації заявник не надав. В підписаних ним поясненнях не зазначена інформація про надання дозволу на імміграцію як громадянину Російської Федерації.

З метою встановлення наявності чи відсутності підстав для прийняття рішення про визнання особою без громадянства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були проведені перевірки, передбачені вимогами пунктів 25,26, 30 Порядку розгляду.

Однак ДМС не має можливості направити запит до посольства російської федерації в Україні, оскільки дипломатичні установи російської федерації на території України не працюють у зв`язку із повномасштабною військовою агресією російської федерації проти України, яка розпочалась 24 лютого 2022 року.

Враховуючи той факт, що на момент народження заявника його мати була громадянкою російської федерації, та беручи до уваги підпункт «а» пункту 1 статті 12 російської федерації «Про громадянство російської федерації» від 11.11.2003 № 151-ФЗ, в якому зазначено, що дитина набуває громадянство російської федерації за народженням, якщо на день її народження обидва її батьки або один з її батьків належить до громадянства російської федерації (незалежно від місця народження дитини), слід вважати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином російської федерації.

Пунктом 15 частини першої статті 1 Закону визначено, що особа без громадянства - це особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що ОСОБА_1 свідомо повідомив про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення його статусу, а саме приховав свою належність до громадянства російської федерації. У графі заяви про визнання особою без громадянства «Попереднє громадянство (підданство)» зазначив «прочерк», що засвідчив власним підписом.

У висновку запропоновано на підставі абзацу третього частини третьої статті 6-1 Закону прийняти рішення про відмову у визнанні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою без громадянства.

За результатами розгляду заяви про визнання особою без громадянства, рішенням ДМС №18916 від 18.04.2023 ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні особою без громадянства на підставі абзацу 3 частини 3 статті 6-1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке.

Згідно п.15 ч.1 ст.1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773-VI) особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Відповідно до абз.2 ч.22 ст.4 Закону №3773-VI особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, має право звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, із заявою про визнання особою без громадянства, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Згідно ч.1 ст.6-1 Закону №3773-VI заява про визнання особою без громадянства подається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, повнолітньою дієздатною особою.

Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства, зразки заяви про визнання особою без громадянства, довідки про звернення за визнанням особою без громадянства встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч.7 ст.6 Закону №3773-VI).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2021 №317 затверджено Порядок розгляду заяв про визнання особою без громадянства (далі - Порядок №317).

Пунктом 2 Порядку №317 визначено, що право на звернення із заявою про визнання особою без громадянства має особа, яка не може отримати паспортний документ у зв`язку з тим, що вона не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону, незважаючи на законність чи незаконність її перебування на території України.

Відповідачем встановлено, що матір`ю заявника є ОСОБА_2 - громадянка російської федерації. Документована паспортом громадянина російської федерації, виданим 17.07.2015 Генеральним консульством російської федерації в місті Львові.

19.08.2017 ОСОБА_2 звернулась до УДМС в Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну разом із неповнолітніми дітьми, громадянами Російської Федерації (у т.ч. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Разом із матір`ю дозвіл на імміграцію отримали і її неповнолітні діти, у т.ч. громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується дозволом на імміграцію від 05.02.2018 №2683-ім.

У заяві про визнання особою без громадянства у графі «попереднє громадянство (підданство)» позивачем проставлено прочерк.

Водночас, відповідно до підпункту «а» пункту 1 статті 12 закону російської федерації «Про громадянство російської федерації» від 11.11.2003 № 151-ФЗ, дитина набуває громадянство російської федерації за народженням, якщо на день її народження обидва її батьки або один з її батьків належить до громадянства російської федерації (незалежно від місця народження дитини).

Враховуючи той факт, що на момент народження заявника його мати була громадянкою російської федерації, слід вважати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянином російської федерації.

Отже, позивач автоматично набув громадянство російської федерації за фактом його народження громадянкою рф.

Крім того, неотримання позивачем паспорта громадянина рф не свідчить про відсутність у нього громадянства цієї країни, а лише підтверджує, що позивач не реалізував право на його отримання.

Доказів відмови позивача від громадянства рф суду не надано.

Суд також звертає увагу , що відповідно до ст.7 Закону України "Про громадянство України" №2235-III особа, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків, є громадянином України.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень (далі - Порядок №215).

Пунктом 5 Порядку № 215 передбачено, що заява та інші документи з питань громадянства дитини подаються одним з її батьків або іншим законним представником дитини за місцем проживання дитини або одного з її батьків чи іншого законного представника.

Пункт 20 Порядку №215 визначає перелік документів, необхідних для здійснення процедури набуття громадянства України за народженням.

Так, для оформлення набуття громадянства України за народженням особою, яка народилася на території України від іноземців, які на законних підставах проживають на території України, і не набула за народженням громадянства жодного з батьків (частина четверта статті 7 Закону), один з її батьків подає:

а) заяву про оформлення набуття особою громадянства України за народженням;

б) копію свідоцтва про народження особи;

в) копії документів, які підтверджують факт перебування батьків особи у громадянстві іншої держави (інших держав) на момент її народження;

г) копії документів, які підтверджують факт проживання на законних підставах батьків особи на території України на момент її народження;

д) декларацію про ненабуття особою за народженням громадянства жодного з батьків.

Суд зазначає, що у відповідності до вимог Закону України "Про громадянство України" №2235-III та Порядку №215, для оформлення набуття громадянства України за народженням дитини один із батьків повинен надати копії визначених документів (серед яких, зокрема, декларація про ненабуття особою за народженням громадянства жодного з батьків).

Відповідно до п.117 Порядку №215 у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган Державної міграційної служби України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України.

Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.

Однак мати позивача з відповідними документами до уповноважених органів не зверталась. Тому позивач громадянином України не реєструвався. Навпаки, мати позивача зазначала його громадянство - рф.

У такому випадку відповідач правомірно не мав жодних сумнівів у тому, що позивач набув громадянство матері за народженням.

Доводи позивача про те, що він народився та виріс на території України, не набував громадянства російської федерації, не визнавався громадянином російської федерації компетентним органом цієї держави та не був документований відповідно до законодавства цієї держави, вказаних висновків не спростовують.

Крім того позивач, вказуючи, що він народився та виріс на території України, не вважає себе громадянином України, а вимоги щодо визнання особою без громадянства мотивує лише неналежністю, на його думку, до громадянства рф.

Однак позивач, у випадку ненабуття громадянства матері за народженням, мав бути громадянином України.

Згідно з абз.3 ч.3 ст.6-1 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, приймає рішення про відмову у визнанні особою без громадянства у разі, якщо особа, яка подала заяву про визнання особою без громадянства, свідомо подала недійсні (крім документів, що стали недійсними у зв`язку із закінченням строку їх дії), підроблені документи або повідомила про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення її статусу.

Встановлені обставини свідчать про те, що позивач свідомо повідомив про себе неправдиві відомості щодо обставин, які впливають на визначення його статусу.

Заперечення відомостей щодо належності до попереднього громадянства не є достовірними та правдивими у т.ч. згідно положень Закону України "Про громадянство України" №2235-III, а тому спростовують посилання позивача на те, що на момент звернення до відповідача він не перебував у громадянстві жодної країни.

Таким чином, оскаржуване рішення є правомірним та не підлягає скасуванню.

Тому позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 20 листопада 2023 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Державна міграційна служба України (вул. Володимирська, 9,Київ 1,01001 , код ЄДРПОУ - 37508470)
Головуючий суддя Д.А. Божук