Справа № 460/16551/23
Суддя: К.М. Недашківська
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2023 року м. Рівне №460/16551/23

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді К.М.Недашківської, розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №023766 від 27.06.2023.

Заяви по суті справи.

Позовна заява обґрунтована тим, що контролюючим органом протиправно винесена Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №023766 від 27.06.2023, оскільки: ОСОБА_1 не являвся автомобільним перевізником в розумінні норм Закону України «Про автомобільний транспорт»; вантаж перевозився для власних потреб, а не на виконання правочину з перевезення вантажів автомобільним транспортом; відповідач повинен був установити факти та надати докази укладання ОСОБА_1 договору на перевезення вантажу через державний кордон України, відповідно до якого було б визначено коло осіб господарської операції: вантажовідправник, вантажоодержувач, перевізник, а також реквізити послуги: місце завантаження, місце доставлення вантажу, найменування вантажу тощо, чого не зробив. Вказане свідчить про протиправність рішення суб`єкта владних повноважень, яке підлягає скасуванню. Просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт щодо автомобільного перевізника винесена Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №023766 від 27.06.2023 міжнародні перевезення вантажів виконувалися ТЗ, водій якого не надав документи на вантаж CMR. Вказане є безмовною підставою для притягнення автомобільного перевізника до відповідальності у порядку абзацу 6 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Також вказує, що оскільки позивач є фізичною-особою підприємцем, згідно інформації, що міститься в системі «Шлях», Єдиному державному реєстру юридичних осіб підприємців, у нього наявна ліцензія (наказ № 565 видана 23.12.202), тому було порушено питання наявності документу на вантаж при здійсненні міжнародного вантажного перевезення товару. Такого документа не надано. Тому оскаржувана постанова є правомірною. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 17.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 24.10.2023 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови задоволено; зупинено стягнення, що здійснюється в межах виконавчого провадження № 72821258 державним виконавцем Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Покорською Я.І., на підставі Постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті №023766 від 27.06.2023 про застосування до ОСОБА_1 штрафу в розмірі 34000 грн до набрання судовим рішенням законної сили.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

Посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті (Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області) на вулиці Млинівській у м. Рівне зупинений транспортний засіб марки Volkswagen / Khott номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 (посвідчення водія НОМЕР_3 ).

ТЗ номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 належать позивачу ОСОБА_1 .

Посадовими особами контролюючого органу складений Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 30.05.2022 №336994 (далі Акт перевірки), яким установлено порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: міжнародні перевезення вантажів виконувалися ТЗ, водій якого не надав документи на вантаж CMR; відповідальність за порушення передбачена абзацом 6 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, керівником Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області винесена Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27.06.2023 №023766 (далі Постанова №023766), якою постановлено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000,00 грн, за допущення порушення статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» - перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваного рішення Постанови №023766, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає таке.

Нормативно-правовим актом, який визначає засади організації та діяльності автомобільного транспорту є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 (далі Закон №2344-III).

Статтею 1 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Міжнародні перевезення пасажирів і вантажів перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом з перетином державного кордону (стаття 1 Закону №2344-III).

За приписами статті 18 Закону №2344-III, з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до частини першої статті 34 Закону №2344-III, автомобільний перевізник повинен:

виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів;

утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;

забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;

забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;

організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод;

забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;

забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту;

забезпечувати безпеку дорожнього руху;

забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

За приписами частини третьої статті 53 Закону №2344-III, при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:

дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

документи на вантаж.

Відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №2344-III, резиденти України, які здійснюють міжнародні перевезення пасажирів чи вантажів, повинні мати передбачену законодавством документацію та забезпечувати всі види обов`язкового страхування, передбачені законодавством України.

За правилами статті 53 Закону №2344-III, організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.

До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.

При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:

дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;

дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;

сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;

документи на вантаж.

У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої - тахографи.

Водії транспортних засобів, що належать резидентам або нерезидентам України, зобов`язані допускати до перевірки тахографів посадових осіб центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, надавати їм реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв - тахокарти, а також, у разі якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздруковувати на паперовому носії інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Так, в Акті перевірки зазначено про ненадання інспекторам документів на вантаж CMR.

Стаття 1 Закону №2344-III містить визначення понять:

вантажовідправник - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка надає перевізнику вантаж для перевезення та вносить відповідні відомості до товарно-транспортної накладної або іншого визначеного законодавством документа на вантаж; вантажоодержувач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка здійснює прийом вантажу та розвантаження транспортного засобу у порядку, встановленому законодавством;

документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом;

послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату;

товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

За правилами статті 3 Закону №2344-III, цей Закон регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.

Відповідно до статті 33 Закону №2344-III, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.

Абзацом першим частини першої статті 60 Закону №2344-III встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за визначенні порушення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» від 01.07.2004 №1955-IV (далі Закон №1955-IV), у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору;

перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником;

учасники транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, внутрішнього водного та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути зокрема міжнародна автомобільна накладна (CMR).

Положення норм Закону №2344-III та Закону №1955-IV свідчать про те, що відповідальність за не дотримання вимог закону, в частині відсутності документів на вантаж - міжнародної автомобільної накладної (CMR), несуть автомобільні перевізники суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із надання послуг перевезення, зокрема вантажу.

Положеннями Закону №2344-III не передбачена відповідальність фізичної особи, яка здійснює перевезення вантажу для власних потреб, не надаючи послуг перевезення.

Обов`язковою умовою притягнення фізичної особи до відповідальності відповідно до статті 60 Закону №2344-III, є не лише реєстрація такої особи, як суб`єкта підприємницької діяльності (фізичної особи - підприємця) та наявності у неї ліцензії на здійснення господарської діяльності з перевезень вантажу, а фактичне здійснення такою особою, на час проведення перевірки, діяльності з надання послуг перевезення вантажу.

Автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону №2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу.

Отже, при винесені оскаржуваної Постанови №023766, посадова особа Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з питань безпеки на транспорті, була зобов`язана встановити фактичне надання ОСОБА_1 , як фізичною особою-підприємцем, послуг з міжнародних перевезень вантажу, чого зроблено не було.

Позивачем надані документи ВМД №23UA81U0 від 30.05.2023 та ВМД №23UA83U9 від 30.05.2023, відповідно до яких отримувачем товару, а саме двох транспортних засобів, є саме ОСОБА_1 , який і здійснював їх перевезення, тобто здійснював перевезення вантажу у власних потребах, а відтак не надавав послуг ні перевезення вантажу, ні транспортного експедирування.

Відповідно до графи 8 «Одержувач» ВМД №23UA81U0 від 30.05.2023 та ВМД №23UA83U9 від 30.05.2023 ОСОБА_1 є одержувачем товару, зазначеного у ВМД.

Графа 2 «Відправник» вказаних ВМД №23UA81U0 від 30.05.2023 та ВМД №23UA83U9 від 30.05.2023 не заповнена, тобто відправник/експортер відсутні.

ВМД №23UA81U0 від 30.05.2023 та ВМД №23UA83U9 від 30.05.2023 не містять відомостей про те, що перевезення визначеного у вказаних ВМД товарів здійснювалось перевізником.

Відповідач жодним чином не встановив факт того, що 30.05.2023 позивач здійснював саме господарську діяльність за послугами перевезення вантажів, щоб у подальшому стверджувати, що позивач є автомобільним перевізником в розумінні норм Закону №2344-III.

Відповідач вказує, що оскільки позивач є фізичною-особою підприємцем, згідно інформації, що міститься в системі «Шлях», Єдиному державному реєстру юридичних осіб підприємців, у нього наявна ліцензія (наказ № 565 видана 23.12.202), тому було порушено питання наявності документу на вантаж при здійсненні міжнародного вантажного перевезення товару.

Щодо таких доводів контролюючого органу суд зазначає, що відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу несуть суб`єкти господарської діяльності за вчинення ними порушень провадження господарської діяльності у відповідній сфері, в даному випадку у сфері, що регулюється Законом №2344-III.

Визначальним для встановлення наявності підстав щодо застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення Закону №2344-III є вчинення порушення саме під час фактичного здійснення господарської операції, у даному випадку з надання послуг перевезення вантажу, а не лише факт реєстрації особи, як суб`єкта підприємницької діяльності (фізичної особи-підприємця) та наявності у неї ліцензії на здійснення господарської діяльності з перевезень вантажу.

Для встановлення обставин здійснення ОСОБА_1 , станом на 30.05.2023 саме господарської діяльності з перевезення вантажу, відповідач повинен установити факти та надати докази укладання ОСОБА_1 договору на перевезення вантажу через державний кордон України, відповідно до якого було б визначено коло осіб господарської операції: вантажовідправник, вантажоодержувач, перевізник, а також реквізити послуги: місце завантаження, місце доставлення вантажу, найменування вантажу тощо.

Однак Акт перевірки не містить посилання на будь-які документи, що стосувалися б питання саме надання позивачем послуг з перевезення; доказів також не надано до відзиву на позовну заяву.

Суд констатує, що оскаржуване рішення Постанова №023766 не відповідає критерію «обґрунтованості».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

За приписами статті 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі Порядок №1567).

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи.

За правилами пункту 26 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

Відповідно до пункту 27 Порядку №1567, у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Суд зазначає, що керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник при винесенні постанови про притягнення особи до відповідальності у порядку статті 60 №2344-III, при розгляді справи повинні надати оцінку усім обставинам та врахувати усі докази (документи), що стосуються порушення, і лише за їх достатністю винести постанову.

За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення Постанови №023766 у порядку статті 77 КАС України, а тому права та інтереси позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп, сплачена відповідно до квитанції від 09.07.2023 №.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вулиця Відінська, 8, місто Рівне, 33023; ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 27 червня 2023 року №023766.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1073 грн 60 коп за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 листопада 2023 року

Суддя К.М. Недашківська