Справа № 420/28957/23
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
15 листопада 2023 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2018 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2016 - 2018 роки з урахуванням індексації грошового забезпечення виплаченої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2022 року у справі №420/1950/22 та щомісячної додаткової грошової винагороди.
Ухвалою суду від 30.10.2023 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із недоліками та надано строк для усунення протягом 10 дныв з моменту отримання копії ухвали.
Недоліком позовної заяви було звернення до суду поза межами строку позовної давності та неподання заяви про його поновлення.
10.11.2023 року позивач звернувся до суду із заявою про поновлення строку звернення до суду, яка мотивована наступним.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року у справі №420/10387/23 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 4441 гривня 37 копійок в місяць у загальній сумі 123 914 гривень 34 копійок (сто двадцять три тисячі дев`ятсот чотирнадцять) грн. 34 коп. за період з 01.03.2018 по 27.07.2020 включно відповідно до приписів абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078.

28.09.2023 року відповідачем на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року у справі №420/10387/23 виплачено на користь позивача індексацію-різницю грошового забезпечення 4441 гривня 37 копійок в місяць за період 01.03.2018 року по 27.07.2020 року у сумі 122055,62 грн., що підтверджується банківською випискою.

З даною позовною заявою позивач звернувся до суду 22.10.2023 року, тобто у місячний строк з дати отримання індексації грошового забезпечення, з урахуванням якої позивач просить провести перерахунок грошової допомоги на оздоровлення.

Враховуючи, що у позивача станом на день звільнення з військової служби (27.07.2020 року) була відсутня інформація, що Одеський окружний адміністративний суд прийме рішення про виплату індексації грошового забезпечення 26 липня 2023 року у справі №420/10387/23, відповідач у свою чергу проведе виплату 28.09.2023 року на виконання рішення, то у позивача була відсутня фізична можливість звернення до суду у місячний/тримісячний строк з дати звільнення.

Строк звернення до адміністративного суду встановлений ст. 122 КАС України.

Так, частиною першої наведеної вище статті передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Предметом спору у цій справі є неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення.

З огляду на викладене, спеціальними нормами, які регулюють строк звернення до суду у цьому спорі, є норми Кодексу законів про працю України.

Згідно із ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Таким чином, Кодексом законів про працю встановлено тримісячний строк позовної давності у спорах щодо виплати усіх належних працівникові сум при звільненні, який починає свій перебіг з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Прикінцевими положенням КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 " встановлено, що з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відміняється.

Відповідно, з 01.07.2023 року підлягають застосуванню строки, визначені статтею 233 КЗпП України.

Враховуючи, що вимоги у цьому спорі стосуються неврахування індексації грошового забезпечення до складу грошового забезпечення при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2018 роки, а останню виплату пов`язану з індексацією грошового забезпечення позивачем отримано 10.05.2023 року, то тримісячний строк звернення до суду у цьому спорі закінчився 10.08.2023 року.

Виходячи із того, що позовну заяву подано 23.10.2023 року, тримісячний строк звернення до суду пропущено.

З огляду на те, що спірна виплата має щомісячний характер, як мінімум кожного наступного місяця після отримання грошового забезпечення з початку спірного періоду позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

В даному випадку, позивач після одержання 10.05.2023 року останньої суми на виконання рішення суду по справі №420/1950/22 мав три місяці для звернення до суду з оскарженням неврахування індексації до грошової допомоги на оздоровлення станом на 2016-2018 роки.

Посилання відповідача на те, що строк звернення до суду має обраховуватись з 28.09.2023 року суд вважає безпідставним, адже 28.09.2023 року було здійснено виплату індексації за період 2018-2020 року, тому в частині вимог, які стосуються оскаржуваної виплати за 2018-2020 роки судом було відкрито провадження, а щодо оскаржуваної виплати за 2016-2018 роки слід обраховувати строк звернення до суду саме з 10.05.2023 року.

Звернення до відповідача у жовтні 2023 року, тобто після п`яти місяців з дати виплати індексації грошового забезпечення та двох місяців з початку закінчення строку звернення до суду, не може вважатися розумним строком звернення за захистом своїх прав. Таке тривале зволікання із зверненням до відповідача з приводу перерахунку та виплати спірних сум свідчить про байдуже ставлення позивача до своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Тобто, строк звернення до адміністративного суду може бути поновлений лише за наявності поважних підстав, наявність яких підтверджена відповідними доказами.

Також варто зазначити, що у постанові від 25.03.2020 у справі №9901/588/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що згідно зі статтею 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ, у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі Мушта проти України, нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть стосуватися реалізації цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України ЄСПЛ вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Таким чином, за практикою Європейського суду з прав людини, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

На цьому наголошено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018 у справі №800/474/17, а також у постанові Верховного Суду від 30.04.2021 року у справі № 520/15510/19.

Вищенаведене засвідчує, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

З огляду на зміст статті 123 КАС України та враховуючи, що наведені у заяві обставини суд визнав неповажними, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись ч. 2 ст. 123, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 293-295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.