Справа № 420/27877/23
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Одеський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Левчук О.А., розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати протиправною відмову ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 05.10.2023 №03.01-24370 у задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання постанов від 28.03.2023 ВП №71414384 такими, що не підлягають виконанню; визнати постанови ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 28.03.2023 ВП № 71414384 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження незаконними; скасувати постанови ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 28.03.2023 ВП № 71414384 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

В обґрунтування вимог позивач зазначає, що в мотивувальній частині додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 по справі №521/21662/19, на виконання якої було видано виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №521/21662/19, суд зазначив: «…У частині другій статті 133 ЦПК України зазначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі повернення заяви або скарги. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02.01.2020 заяву про забезпечення позову повернено заявнику. З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого позивачем за подання заяви про забезпечення позову, не відповідає національному законодавству, оскільки у разі повернення заяви у справі сплачена сума судового збору повертається…» Так, частиною 1 статті 9 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. При цьому, частиною 5 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Станом на теперішній час, таким порядком є Порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787. Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 на виконання якої було видано виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №521/21662/19 Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області було визначено не в якості боржника, а в якості виконавця судового рішення. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.08.2023 по справі №521/21662/19 було визнано виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №521/21662/19 таким, що не підлягає виконанню. Оскільки виконання додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 по справі №521/21662/19 було здійснено з урахуванням положень Порядку №787, а не в рамках виконавчого провадження №71414384, тому Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області вважає протиправною відмову ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) щодо визнання постанов ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 28.03.2023 ВП №71414384 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження такими, що не підлягають виконанню, а постанови ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) від 28.03.2023 ВП №71414384 незаконними і такими, що порушують права та законні інтереси Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області. При цьому, за своїм змістом виконавчий збір є винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Так, з огляду на те, що додаткова постанова Одеського апеляційного суду від 12.01.2023, на виконання якої було видано виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №521/21662/19 є рішенням немайнового характеру то порядок виконання таких рішень передбачено розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, системний аналіз норм дає підстави дійти до висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Під час виконавчого провадження №71414384 жодних виконавчих дій чи заходів примусового виконання спрямованих на виконання виконавчого листа Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 по справі №521/21662/19 ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) не вживалось, крім того вищевказаний виконавчий документ було повернуто за заявою стягувача без виконання. Більше того Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, на виконання вимог Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, було повернуто на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України, визначений додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 по справі №521/21662/19, судовий збір у розмірі 384,20 грн. Враховуючи вищевикладене, відсутні правові підстави для стягнення з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області виконавчого збору відповідно до постанови ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м.Одеса) від 28.03.2023 ВП №71414384. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.08.2023 по справі №521/21662/19 було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №71414384. Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області звернулось до ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м.Одеса) з заявою від 08.08.2023 №16-06-06/6987 про визнання такими, що не підлягають виконанню постанов від 28.03.2023 ВП 41714384. Однак, всупереч норм матеріального законодавства ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м.Одеса) відмовило у задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Враховуючи вищевикладене, Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області вважає протиправною відмову ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м.Одеса) у задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання постанов від 28.03.2023 ВП №71414384, такими, що не підлягають виконанню, а також що відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження відповідно до постанов ВПВР УЗПВР в Одеській області ПМУ МЮ (м.Одеса) від 28.03.2023 ВП №71414384, а тому вищевказані постанови є незаконними та підлягають скасуванню.

Від представника відповідача відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та вказує, що примусове виконання рішення суду за приписами Закону розпочинається з прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання рішення суду. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка належить до стягнення. Статтею 27 Закону № 1404-VIIІ закріплено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується. На момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не було встановлено наявності жодної з числа тих підстав, перелік який визначений ст. 27 Закону, за яких виконавчий збір не підлягав би стягненню. Ухвала суду про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню була прийнята через 4 місяці після прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу. Державним виконавцем виконавчі дії проведено у чіткій відповідності до норм чинного законодавства. Таким чином, відсутні підстави для визнання постанов такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, з урахуванням особливостей встановлених ст. ст. 268-272, 287 КАС України щодо розгляду окремих категорій термінових справ.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року витребувано від Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 71414384, в тому числі інформацію та належним чином завірені копії документів, на підставі яких прийнято постанови від 28.03.2023 ВП № 71414384 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та зупинено провадження по справі для одержання витребуваних документів.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2023 року заяву Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про забезпечення позову по справі № 420/27877/23 (вхід. № ЕП/37599/23 від 31.10.2023 року), повернуто заявнику без розгляду.

Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року відмовлено в задоволенні заяви Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про забезпечення позову від 03.11.2023 року (вхід. № 38349/23) у повному обсязі.

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, поновлено провадження по справі.

Відповідно до ч. 9 ст. 205, ч. 3 ст. 268 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

Додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 року по справі № 521/21662/19, яка набрала законної сили, зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 384,20 гривень, що внесений згідно із квитанції про сплату №0.0..1 від 16.09.2021р. на реквізити: кредит рахунку - 5007, код отримувача - 38016923, код отримувача банку - 899998, отримувач - ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101, код ЄДР: 37607526.

01 березня 2023 року Овідіопольським районним судом Одеської області на виконання додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 року видано виконавчий лист № 521/21662/19 (а.с.125-126).

28 березня 2023 року відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі заяви та виконавчого листа № 521/21662/19 від 01.03.2023 року, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області, прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 71414384 (а.с. 112-113).

28 березня 2023 року відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 71414384 (а.с. 115-116).

28 березня 2023 року відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про стягнення виконавчого збору № 71414384 (а.с. 118-119).

14 квітня 2023 року відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу № 71414384 (а.с. 122-123).

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2023 року визнано виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 року по справі №521/21662/19 таким, що не підлягає виконанню.

08 серпня 2023 року Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про скасування постанов від 28.03.2023 ВП № 71414384 про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с. 16-17).

Листом від 05.10.2023 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано відповідь та повідомлено, що правові підстави для визнання постанов такими, що не підлягають виконанню відсутні (а.с. 18-19).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 статті 5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Згідно п. 1, 3, 5, 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону.

Заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У разі виконання рішення майнового характеру в постанові про відкриття виконавчого провадження виконавець зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника за встановленою формою протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження та попереджає його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Згідно п. 1, 2 розділу VI Інструкції № 512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону. Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження. Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)). До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

З вищевикладеного слідує, що на державного виконавця покладено обов`язок не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа, у разі відсутності підстав для його повернення, винести постанову про відкриття виконавчого провадження. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

При цьому, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) та мінімальних витрат виконавчого провадження пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження останній повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору та мінімальних витрат виконавчого провадження є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Тобто фактичне виконання судового рішення, крім випадку такого виконання до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та вжиття виконавцем заходів примусового виконання рішень, не є обов`язковими умовами для стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 480/1558/19 та в постанові від 31 травня 2021 року по справі № 160/7321/19.

За таких підстав, доводи представника позивача щодо того, що державним виконавцем не здійснено жодних заходів щодо примусового виконання рішення суду, є необґрунтованими.

При цьому, станом на дату відкриття виконавчого провадження № 71414384 та прийняття оскаржуваних постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, виконавчий лист № 521/21662/19 від 01.03.2023 року, виданий Овідіопольським районним судом Одеської області був чинним.

Посилання представника позивача на те, що виконання додаткової постанови Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 по справі №521/21662/19 здійснюється з урахуванням положень Порядку №787, як на підставу для скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, суд вважає неспроможними, оскільки у випадку незгоди з порядком виконання виконавчого документа Головне управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області не було позбавлене можливості оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2023 року № 71414384.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження оскарження та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.03.2023 року № 71414384, у порядку, встановленому чинним законодавством, суду не надано.

Судом встановлено, що ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 01 серпня 2023 року визнано виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 року по справі №521/21662/19 таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, в ухвалі суду від 01 серпня 2023 року по справі № 521/21662/19 зазначено, що Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області, 10.04.2023 року платіжною інструкцією від 07.04.2023 року №377 ОСОБА_1 було повернуто судовий збір у розмірі 384,20 грн. на виконання додаткової постанови Одеського апеляційною суду від 12.01.2023 року по справі №521/21662/19 що свідчить про фактичне виконання рішення суду в межах Порядку №787, тому виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 року по справі №521/21662/19, який виданий на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 року по справі №521/21662/19, підлягає визнанню судом таким, що не підлягає.

Тобто, виконавчий лист Овідіопольського районного суду Одеської області від 01.03.2023 року по справі №521/21662/19 визнаний таким, що не підлягає виконанню 01.08.2023 року, після прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувачу № 71414384 від 14.04.2023 року, у зв`язку з фактичним виконанням Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області додаткової постанови Одеського апеляційною суду від 12.01.2023 року по справі №521/21662/19, а не з інших підстав.

За таких підстав, під час звернення Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області із заявою від 08.08.2023 року у Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для визнання постанов від 28.03.2023 ВП №71414384 такими, що не підлягають виконанню.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що постановою № 71414384 від 28 березня 2023 року відділом примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) стягнуто з Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області виконавчий збір у розмірі 26800,00 грн. Тобто у розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, відповідно до ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження».

Разом з тим, додатковою постановою Одеського апеляційного суду від 12.01.2023 року по справі № 521/21662/19, яка набрала законної сили, зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 384,20 гривень, що внесений згідно із квитанції про сплату №0.0..1 від 16.09.2021р. на реквізити: кредит рахунку - 5007, код отримувача - 38016923, код отримувача банку - 899998, отримувач - ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101, код ЄДР: 37607526.

Тобто, Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області, (боржник згідно виконавчого листа № 521/21662/19) зобов`язане повернути ОСОБА_1 , (стягувачу згідно виконавчого листа № 521/21662/19) кошти у розмірі 384,20 гривень.

При цьому, ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» чітко визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За таких підстав, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору № 71414384 від 28 березня 2023 року відповідач діяв з порушенням приписів Закону України Про виконавче провадження, а тому вказана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах позовних вимог на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору № 71414384 від 28 березня 2023 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

При цьому, судові витрати - судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 77, 90, 132, 139, ч. 9 ст. 205, 242-246, 255, 268-272, 287 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (, адреса місцезнаходження: 65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, адреса місцезнаходження: 65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 37) про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування постанов, - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення виконавчого збору № 71414384 від 28 березня 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. 287 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 272 КАС України.

Суддя О.А. Левчук