Справа № 280/2747/22
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2023-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/2747/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в адміністративній справі №280/2747/22 (головуючий суддя 1-ї інстанції - Татаринов Д.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.02.2022 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ МВС України в Донецькій області щодо відмови нарахувати і виплати йому надбавку за роз`їзний характер служби в розмірі 10% посадового окладу за період з 01 серпня 2008 року по 03 вересня 2008 року в сумі 560 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому надбавку за роз`їзний характер служби в розмірі 10% посадового окладу, за період з 01 січня 2008 року по 03 вересня 2008 року включно в сумі 560 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплатити йому різницю в грошовому забезпечені в посадових окладах у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області, та посадовим окладом оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 3150 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому різницю в грошовому забезпеченні в посадових окладах у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області та посадовим окладом оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління ГУ МВС України в Донецькій області за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 3150 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплати йому різницю в грошовому забезпечені по надбавці за вислугу років з розрахунку в розмірі 35% посадового окладу + окладу за спеціальним званням за період з 01 січня 2008 року по 31 березня 2008 року включно в сумі 123,75 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплати йому різницю в грошовому забезпечені по надбавці за вислугу років з розрахунку в розмірі 35% посадового окладу+окладу за спеціальним званням за період з 01 січня 2008 року по 31 березня 2008 року в сумі 123,75 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплати йому різницю в грошовому забезпечені по надбавці за вислугу років з розрахунку в розмірі 40% посадового окладу + окладу за спеціальним званням за період з 01 квітня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 2977,5 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплати йому різницю в грошовому забезпечені по надбавці за вислугу років з розрахунку в розмірі 40% посадового окладу+окладу за спеціальним званням за період з 01 квітня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 2977,5 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплати йому різницю в грошовому забезпечені по надбавці за особливі умови служби -70% посадового окладу+оклад за спеціальним званням +надбавка за вислугу років за період з 01 січня 2008 року по 03 вересня 2008 року в сумі 375,36 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплати йому різницю в грошовому забезпечені по надбавці за особливі умови служби 70% посадового окладу+оклад за спеціальним званням +надбавка за вислугу років, за період з 01 січня 2008 року по 03 вересня 2008 року в сумі 375,36 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплати йому різницю в грошовому забезпечені по надбавці за особливі умови служби 50% посадового окладу + оклад за спеціальним званням +надбавка за вислугу років за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 2857,5 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплати йому різницю в грошовому забезпечені по надбавці за особливі умови служби - 50% посадового окладу+оклад за спеціальним званням+ надбавка за вислугу років з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 2857,5 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплати йому надбавку за оперативно-розшукову діяльність у розмірі 37% посадового окладу за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 5161,5 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплати йому надбавку за оперативно-розшукову діяльність, відповідно до довідки з ГУ МВС України в Донецькій області за №114188 від 09 червня 2012 року у розмірі 37% посадового окладу за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 5161,5 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплати йому грошове забезпечення, надбавку за службу в умовах режимних обмежень в розмірі -15% посадового окладу, за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 2092,5 грн.;

- зобов`язати ГУ МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення, надбавку за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу, за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 2092,5 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплати йому грошове забезпечення у вигляді доплати за службу в нічний час у розмірі 35% посадового окладу за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 1232,76 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення в вигляді доплати за службу в нічний час у розмірі 35 % посадового окладу, за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 1232,76 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати та виплати йому різницю в грошовому забезпеченні у вигляді щомісячної премії за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 2935,58 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому різницю в грошовому забезпеченні по щомісячній премії за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 2935,58 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати та виплати йому грошове забезпечення за несення служби в дні щотижневого відпочинку, святкові дні, служби понад установлений законодавством робочий час, у розмірі посадового окладу+оклад за спеціальним званням у подвійному розмірі, за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 28149,9 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошове забезпечення за несення служби в дні щотижневого відпочинку, святкові дні, служби понад установлений законодавством робочий час, у розмірі посадового окладу+окладу за спеціальним званням у подвійному розмірі, за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року в сумі 28149,9 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати і виплати йому грошову допомогу на оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2008 рік, в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 2194,35 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову допомогу на оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2008 рік, в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 2194,35 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати та виплати йому грошову допомогу на оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2009 рік, в розмірі місячного грошового забезпечення, в сумі 2842,25 грн.;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому грошову допомогу на оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2009 рік. в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 2842,25 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати та виплати йому індексацію всього нарахованого і виплаченого грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію всього нарахованого і виплаченого грошового забезпечення за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови нарахувати та виплати йому компенсаційні втрати частини заробітної плати, у зв`язку з затримкою термінів її виплати, за період з 01 січня 2008 року по дату виплати всієї заборгованості по грошовому забезпеченню включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсаційні втрати, частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати за період з 01 січня 2008 року по дату виплати всієї заборгованості по грошовому забезпеченню.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління МВС України в Донецькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року.

Зобов`язано Головне управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15%, за період з 04 вересня 2008 року по 28 лютого 2010 року.

Визнано протиправними дії Головного управління МВС України в Донецькій області стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 неналежного розміру премії від встановленого посадового окладу за період лютого - квітня 2008 року, червень - липень 2008 року, серпень 2008 року, вересень - жовтень 2008 року, листопад 2008 року.

Зобов`язано Головне управління МВС України в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відповідно до підпункту 2.15.1. пункту 2.15. «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх», затвердженою наказом МВС України №499 від 31 грудня 2007 року, 10 відсотків премії від встановленого посадового окладу за період лютого - квітня 2008 року, червень - липень 2008 року, серпень 2008 року, вересень - жовтень 2008 року, листопад 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги щодо відмови в нарахуванні і виплаті щомісячної надбавки за роз`їзний характер служби в розмірі 10% посадового окладу, зазначає, що у період з 01 січня 2008 року по 03 вересня 2008 року позивач перебував на посаді старшого дільничного інспектора міліції Будьонівського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області, з посадовим окладом в розмірі 700 грн., що не оспорюється. Відповідно до додатку 26 Постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294, у спірний період працівник ОВС України, який перебував на посаді старшого дільничного інспектора міліції, мав право на отримання щомісячної надбавки за роз`їзний характер служби в розмірі 10% посадового окладу. Зі змісту додатку 26 Постанови КМУ №1294 про роботу, яка пов`язана із систематичними виїздами за межі постійного місця проживання в межах ділянки, яка обслуговується, як умову для встановлення надбавки для особи, що перебуває на посаді старшого дільничного інспектора міліції, не йдеться, ця умова зазначена окремим пунктом і стосується виключно осіб начальницького складу кримінальної міліції у справах дітей, а не переліку посад, про що помилково зазначив суд в оскаржуваному рішенні. Відповідно до Інструкції №499 і Постанови КМУ №1294 щомісячної надбавки за роз`їзний характер служби в розмірі 10% посадового окладу має постійний (щомісячний) характер, і вже встановлена, зазначеними нормативними актами і ніяких додаткових наказів керівництва про її призначення зазначеними нормативними актами не передбачено, а зазначені судом підстави, щодо відмови в задоволені в цій частині позовних вимог не відповідають законодавству. На думку позивача, підставою для отримання надбавки відповідно до законодавства, є перебування його на посаді старшого дільничного інспектора міліції, що само по собі свідчить про роз`їзний характер служби. Крім того, відповідно до робочого зошита щомісячного та щоденного планування роботи старшого дільничного інспектора міліції Будьонівського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області в період часу проходження служби в ОВС з 01.01.2008 року по 31.07.2008 року позивач займав посаду старшого дільничного інспектора міліції та свідчить про те, що його служба мала роз`їзний характер.

Стосовно відмови в нарахуванні і виплаті різниці в грошовому забезпеченні в посадових окладах у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районной) відділу ДМС ГУ МВС України в Донецькій області та посадовим окладом оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районного відділу ДМС ГУ МВС України в Донецькій області за період з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року в сумі 3150 грн., позивач зазначає, що відповідно робочого зошиту щомісячного та щоденного планування роботи, старшого оперуповноваженого СДСБЄЗ Будьонівського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області у вказаний період позивач проходив службу в ГУ МВС України в Донецькій області на посаді старшого оперуповноваженого державної служби боротьби з економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області. Планування робочих заходів в робочому зошиті №3199 в період часу у спірний період здійснювалось ним, як старшим оперуповноваженим СДСБЄЗ Будьонівського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області, що було відображено в зошиті. Крім того, вказані обставини підтверджує службова характеристика від 15.01.2014 року за №11/20-125 стосовно проходження служби в ОВС.

Стосовно відмови в нарахуванні і виплаті різниці в грошовому забезпечені по надбавці за вислугу років з розрахунку в розмірі 35% посадового окладу+окладу за спеціальним званням за період з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року; а у період з 01.04.2008 року по 28.02.2010 року у розмірі 40% посадового окладу+окладу за спеціальним званням, скаржник посилається на положення Закону №2262, Постанови КМУ від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей», в частині пільгового перерахування вислуги років. Скаржник наголошує, що положеннями ст.17-1 Закону №2262 та п.«г» п.3 Постанови №393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання суду першої інстанції на необхідність врахування виключно календарної вислуги років при обчислені надбавки за вислугу років, є необгрунтованими та суперечать наведеним вище нормам.

Щодо відмови в нарахуванні та виплати різниці в грошовому забезпеченні по надбавці за особливі умови служби у розмірі 70% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років за період з 01.01.2008 року по 03.09.2008 року, у розмірі 50% за період з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року, скаржник зазначає, що оскільки різниця в грошовому забезпеченні по надбавці за особливі умови служби виникла в результаті неправильного нарахуванням та виплати відповідачем посадового окладу та надбавки за вислугу років, у спірний період, що також є предметом розгляду цього позову і суд не знайшов підстав для їх задоволення, відтак, відсутні підстави для задоволення вимог щодо нарахування та виплати різниці в грошовому забезпеченні по надбавці за особливі умови служби.

Щодо відмови в нарахуванні і виплати надбавки за оперативно-розшукову діяльність у розмірі 37% посадового окладу за період з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року в сумі 5161,50 грн., позивач зазначає, що Постановою №1294 з січня 2008 року було запроваджено нові умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та системи виконання покарань, зокрема, збільшені розміри додаткових видів грошового забезпечення. Вказаною Постановою передбачено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність, установлюється надбавка в розмірі до 50% посадового окладу. Відповідно п.2.6. Інструкції №499 особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність, установлюється надбавка в розмірі до 50% посадового окладу. Позивач наголошує, що під час проходження служби у спірний період він займав посаду старшого оперуповноваженого СДСБЄЗ Будьонівського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області, яка відповідно до Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» передбачає здійснення Оперативно-розшукової діяльності і, відповідно, право на нарахування і виплату відповідачем заборгованості в грошовому забезпечені, у вигляді надбавки за оперативно-розшукову діяльність. Згідно довідки відповідача розмір посадового окладу позивача під час проходження служби складав 600 грн., отже, максимальний розмір надбавки за оперативно-розшукову діяльність 50% посадового окладу, складав 300 грн., а не 471,25 грн.. Крім того, відповідно довідки за №114188 від 09.06.2012 року про розміри грошового забезпечення, складеної відповідачем для перерахунку пенсії, до складових пенсійного забезпечення була встановлена і виплачувалась надбавка за оперативно-розшукову діяльність, в розмірі 37% посадового окладу, що свідчить на не виплату її в період проходження служби з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року.

Стосовно відмови в нарахуванні і виплати доплати за залучення до несення служби в нічний час у розмірі 35% посадового окладу, а також грошового забезпечення за час несення служби в дні щотижневого відпочинку, святкові дні, несення служби понад установлений законодавством робочий час у розмірі посадового окладу та окладу за спеціальним званням у подвійному розмірі за період з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року, позивач зазначає, що надані копії робочого зошиту №77 від 01.01.2008 року, копії робочого зошиту №3199 від 01.01.2008 року, а також копії службової характеристики від 15.01.2014 року №11/201-25 є належними та допустимими доказами на підтвердження факту залучення позивача до несення служби в нічний час, а також до несення служби в дні щотижневого відпочинку, святкові дні, несення служби понад установлений законодавством робочий час. Крім того, позивач зазначає, що в період проходження служби з 01.01.2008 року по 03.09.2008 року відповідач не нараховував і не виплачував доплату за роз`їзний характер служби 10% посадового окладу, з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року надбавку за вислугу років нараховував і виплачував в розмірі 30% замість 40%, з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року посадовий оклад нараховувався і виплачувався в розмірі 600 грн. замість 775 грн., надбавка за особливі умови служби нараховувалась і виплачувалась в розмірі 471,25 грн. замість 630 грн., надбавка за оперативно-розшукову діяльність в розмірі 286,75 грн., надбавка за службу в умовах режимних обмежень розмірі 116,25 грн., доплата за службу в нічній час, з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року, з яких мала бути нарахована премія. Отже, на думку позивача, враховуючи розмір премії у відсоткову співвідношенні, яка виплачувалась у спірний період з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року різниця по недоплаті в щомісячній премії, яка мала бути нарахована і виплачена відповідачем становить 2935,58 грн.

Щодо відмови в нарахуванні та виплати грошової допомоги на оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2008 рік в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 2194,35 грн., а також грошової допомоги на оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2009 рік у сумі 2842,25 грн., скаржник зазначає, що у серпні місяці 2008 року він відбув у чергову відпустку за 2008 рік, а в грудні 2009 року у чергову відпустку за 2009 рік, що також засвідчують зошити за №77 від 04.01.2008 року, №3199 від 01.10.2008 року, в яких разом з іншими плановими заходами, щодо проходження служби, на які звертав увагу вище, зазначені відпустки з термінами їх початку і закінчення, затверджених підписами керівників Будьонівського РВ ДМУ ГУ МВС України в Донецькій області.

Щодо відмови в нарахуванні та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року до 28.02.2010 року скаржник зазначає, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення працівників ОВС, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Звільнення особи зі служби з ОВС жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин. Згідно довідок ГУ МВС України в Донецькій області від 23 вересня 2021 року №237, №238 у спірний період йому частково проведена індексація грошового забезпечення. Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити надбавку до посадового окладу за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15%, за період з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року, в результаті чого розмір грошового забезпечення збільшиться, а відповідно має бути проведена індексація.

Відповідач, не погодившись з судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що матеріали справи не містять наказів про встановлення надбавки та доказів постійної роботи позивача з відомостями, що становлять державну таємницю. Законодавством та правовими висновками Верховного Суду у постановах від 07.08.2019 року у справі №820/5122/17, від 24.10.2018 року у справі №820/1033/17 та від 25.04.2018 року у справі №802/74/15-а визначено, що відсутність доступу до інформації з грифом обмеження виключає можливість отримання оскаржуваної надбавки. Надання особі доступу до секретної інформації без винесення відповідних мотивованих рапортів (подань) не дає самостійних підстав для виплати особі надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень.

Щодо нарахування та виплати різниці в грошовому забезпеченні по щомісячній премії за період з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року скаржник зазначає, що позивач, під час проходження служби отримував преміювання у розмірі, більше ніж 10% від посадового окладу. Відповідно до складу грошового забезпечення посадовий оклад є єдиним окладом за посадою. Апелянт звертає увагу, що посадовий оклад позивача у лютому-квітні 2008 року складав 700 грн; 10% від посадового окладу є 70 грн., у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 164,09 грн.. Посадовий оклад у червні-липні 2008 року був 700 грн; 10% від посадового окладу є 70 грн., у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 127,67 грн.. Посадовий оклад у серпні 2008 року був 700 грн; 10% від посадового окладу є 70 грн., у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 109,40 грн.. Посадовий оклад у вересні-жовтні 2008 року був 700 грн; 10% від посадового окладу є 70 грн., у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 127,63 грн.. Посадовий оклад у листопаді 2008 року був 600 грн; 10% від посадового окладу є 60 грн., у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 127,24 грн..

Відповідач подав відзив на скаргу позивача, в якому просив залишити вимоги скарги без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 29 листопада 1991 року у період з 31 березня 1992 року по 24 листопада 2010 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Відповідно до послужного списку, виданого позивачу ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Донецькій області 10 жовтня 2021 року, у періоди:

- з 28 квітня 2000 року по 04 вересня 2008 року проходив службу в ГУ МВС України в Донецькій області на посаді старшого дільничного інспектора міліції Будьонівського районного відділу Донецького міського управління УМВС України а Донецькій області (наказ Донецького МУ МВС України а Донецькій області від 28 квітня 2000 року № 24/ос);

- з 04 вересня 2008 року по 18 вересня 2008 року проходив службу в ГУ МВС України в Донецькій області на посаді старшого дільничного інспектора міліції Будьонівського районного відділу Донецького міського управління УМВС України в Донецькій області (наказ Донецького МУ УМВС України Донецькій області від 04 вересня 2008 року №48о/с);

- з 18 вересня 2008 року по 01 березня 2010 року проходив службу в ГУ МВС України в Донецькій області на посаді оперуповноваженого державної служби боротьби з економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області (наказ Донецького МУ УМВС України Донецькій області від 18 вересня 2008 року № 51о/с).

Наказом ГУМВС України в Донецькій області від 23 лютого 2010 року №58 о/с переведений для подальшого проходження служби у розпорядження УМВС України на Донецькій залізниці з 01 березня 2010 року.

Вислуга років на службі в ОВС (з урахуванням служби в Збройних Силах) станом на 01 січня 2008 року у календарному обчисленні складає 17 років 09 місяців 16 днів.

Вислуга років на службі в ОВС (з урахуванням служби в Збройних Силах) станом на 01 квітня 2008 року у календарному обчисленні складає 18 років 00 місяців 16 днів.

Інформація вказана у послужному списку надана позивачу на підставі інтегрованої інформаційно-пошукової системи регіонального рівня.

У 2021 році позивач звернувся до відповідача із заявою про надання інформації щодо складових грошового забезпечення, виплаченого йому під час проходження служби в органах внутрішніх справ України за період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року.

28 вересня 2021 року позивачем одержано довідки Головного управління МВС України в Донецькій області від 23 вересня 2021 року №237/лк та №238/лк із зазначенням усіх складових грошового забезпечення, які були нарохавані та виплачені позивачу у період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року.

Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати йому грошового забезпечення у період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року у відповідності до постанов КМУ №1294, №114 та наказу МВС України №495, оскаржив таку бездіяльність до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати різниці в грошовому забезпеченні в посадових окладах у зв`язку із різницею в посадових окладах між посадовим окладом старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління Головного Управління МВС України в Донецькій області та посадовим окладом оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління Головного Управління МВС України в Донецькій області за період з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року в сумі 3150 грн., суд зазначає наступне.

Згідно статті 18 Закону України «Про міліцію» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пп.«в» п.40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УССР від 29.07.1991 року №114 (далі по тексту - Положення №114) призначення на посади рядового і начальницького складу провадиться відповідними начальниками згідно з номенклатурою посад, що визначається Міністром внутрішніх справ УРСР відповідно до його компетенції.

Призначення на посади, переміщення і просування по службі працівників ОВС врегульовані нормами, що містяться у розділі IV Положення №114.

Пунктом 21 Положення №114 встановлено, що при змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Особи рядового і начальницького складу зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами прямих начальників. Направлення для проходження служби за межами республіки здійснюється за згодою працівника в порядку, встановленому законодавством УРСР.

Відповідно до п.п.3.4.3-3.4.4, 3.7.5 Наказу МВС України 31.12.2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Наказ №499) за період перебування особи рядового і начальницького складу в розпорядженні органу внутрішніх справ їй виплачується грошове забезпечення з розрахунку посадового окладу за останньою основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру, крім премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Днем зарахування в розпорядження вважається день підписання наказу про зарахування в розпорядження або день, зазначений у наказі.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин.

Відповідно до підпункту 2.2.1-2.2.2 пункту 2.1. розділу 2 Інструкції, для курсантів навчальних закладів органів внутрішніх справ згідно з додатком 1, для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатками 4-20, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатком 21.

Конкретний розмір посадового окладу особі рядового чи начальницького складу встановлюється наказом про особовий склад одночасно з призначенням на відповідну посаду.

Відповідно до підпункту 2.2.7 пункту 2.2. розділу 2 Інструкції особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеним на посади, за якими встановлені посадові оклади від мінімуму до максимуму, конкретні розміри або зміна розміру посадових окладів (підвищення або зниження) установлюються наказом керівника органу відповідно до складності та обсягу роботи, досвіду працівників та їх ставлення до виконання службових обов`язків за посадою, яку вони обіймають, у межах зазначених мінімального чи максимального розмірів і фонду оплати праці.

Розмір грошового забезпечення позивача, виходячи із посади, врегульовано додатком 14 Інструкції та у спірний період посадовий оклад оперуповноваженого становив від 600 грн. до 700 грн..

Аналіз вказаних норм свідчить, що переміщення особи по службі здійснюється на підставі наказу. Розмір грошового забезпечення позивача з урахуванням посади та дискреційних повноважень керівника установи, в якій останній проходив служби, відповідає розміру грошового забезпечення, встановленого додатком 14 до Інструкції.

Згідно послужного списку позивач у період з 04 вересня 2008 року по 18 вересня 2008 року проходив службу в ГУ МВС України в Донецькій області на посаді оперуповноваженого державної служби боротьби з економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області (Наказ Донецького МУ УМВС України в Донецькій області від 04 вересня 2008 року №48 о/с).

Також, послужним списком підтверджується, що у період з 18 вересня 2008 року по 01 березня 2010 року позивач проходив службу в ГУ МВС України в Донецькій області на посаді оперуповноваженого державної служби боротьби з економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління ГУМВС України в Донецькій області (Наказ Донецького МУ УМВС України в Донецькій області від 18 вересня 2008 року №51 о/с).

Позивачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не доказів переміщення його по службі та перебування у спірний період на посаді старшого оперуповноваженого сектору державної служби боротьби економічною злочинністю Будьонівського районного відділу Донецького міського управління Головного Управління МВС України в Донецькій області, та в матеріалах справи такі відсутні.

Суд не приймає посилання позивача на характеристику та копії робочих зошитів, які вів сам позивач, як на докази перебування на відповідній посаді, оскільки вказані документи у розумінні трудового та спеціального законодавства не є доказами перебування позивача на відповідний посаді.

Натомість, згідно довідок ГУ МВС України в Донецькій області від 23 вересня 2021 року №237, №238 позивачу у період з вересня по жовтень 2008 року встановлено посадовий оклад у розмірі 700 грн., оклад за звання у розмірі 125 грн.. У період з листопада 2008 року по лютий 2010 року позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 600 грн., а оклад за спеціальне звання 125 грн..

Відтак, позивачу грошове забезпечення у спірний період виплачувалось у відповідності до посади, яку він займав, а тому підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату різниці посадових окладів за спірний період відсутні, як правильно зазначив і суд першої інстанції.

Щодо позовних вимог в частині нарахування і виплати різниці в грошовому забезпечені по надбавці за вислугу років з розрахунку в розмірі 35% посадового окладу+оклад за спеціальним званням за період з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року, а у період з 01.04.2008 року по 28.02.2010 року у розмірі 40% посадового окладу+оклад за спеціальним званням, апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 2.4. розділу 2 Інструкції №499 в редакціях, чинних станом на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено, що особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується надбавка за вислугу років у відсотках до посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням у розмірах, затверджених додатком 29 до постанови КМУ від 07.11.2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Підпунктом 2.4.2. пункту 2.4 Інструкції № 499 (у редакції на час спірних правовідносин) передбачено, що обчислення стажу служби для виплати надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ проводиться підрозділами кадрового забезпечення (за матеріалами особової справи особи рядового чи начальницького складу) відповідно до вимог Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС від 20.06.2004 року №684, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09.07.2004 року за №860/9459.

Відповідно до пунктів 2, 3 Інструкції про порядок обчислення стажу служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі за текстом - Інструкція №684, втратила чинність 07.03.2009 року), встановлено, що обчислення періодів служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється в порядку, передбаченому законодавством, в календарному обчисленні (один місяць служби за один місяць).

Визначення періодів служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років рядовому і начальницькому складу здійснюється комісіями МВС України, ГУМВС України в Автономній Республіці Крим, м.Києві та Київській області, УМВС в областях, м.Севастополі, на транспорті, вищих навчальних закладів, науково-дослідних установ та інших структурних підрозділів МВС України.

07 березня 2009 року на підставі наказу МВС України №674 від 18 грудня 2008 року, Інструкція 684 втратила чинність, у зв`язку із втратою чинності Указу Президента України від 4 жовтня 1996 року №926 «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» та прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Підпунктом 1 пункту 6 Постанови КМУ №1294 визначено, зокрема, що виплачувати надбавку за вислугу років військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу в розмірах згідно з додатком 29.

Додатком 29 постанови КМУ №1294 передбачалось, що розмір надбавки за вислугу років від 15 до 20 років становить 30% посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням.

Крім того, згідно п.51 Положення № 114 тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ УРСР, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно; від 15 до 20 років - 40 діб щорічно; від 20 років і більше - 45 діб щорічно.

З аналізу наведених норм вбачається, що обчислення періодів служби для виплати відсоткової надбавки за вислугу років здійснюється в календарному обчисленні саме в органах внутрішніх справ, що також підтверджується наданим позивачем послужним списком, де визначена саме вислуга років позивача на службі в ОВС.

Стосовно посилання позивача на положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ) та Порядку №393, суд зазначає наступне.

Закон №2262-ХІІ визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Зазначеним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Стаття 17 Закону 2262-ХІІ визначає види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Статтею т.17-1 Закону №2262-ХІІ встановлено порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом. Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 17.07.1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі по тексту - Постанова №393).

Згідно з преамбулою Порядку №393 останній прийнятий відповідно до Закону №2262-ХІІ (з подальшими змінами та доповненнями), який, у свою чергу, визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, ССО, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Пункт 3 Постанови №393 визначає періоди, які зараховується на пільгових умовах до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Суд зазначає, що вказаним порядком дійсно передбачена необхідність пільгового обчислення вислуги років.

Проте, аналізуючи зміст ст.17 Закону №2262-ХІІ можна дійти висновку про виключне застосування положень вказаної норми лише при розрахунку вислуги років під час призначення пенсій за вислугу років відповідно до ст.12 Закону №2262-ХІІ.

З проведеного аналізу положень ст.12 Закону №2262 суд дійшов висновку, що призначення пенсії за вислугу років за нормами Закону №2262 законодавець пов`язує з моментом звільнення особи зі служби у разі наявності необхідної вислуги років.

При цьому, ст.17-1 Закону №2262-ХІІ передбачено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Тобто, Постанова №393 визначає лише порядок обчислення стажу (вислуги років) для вказаних категорій осіб, який проводиться саме з метою призначення пенсій відповідно до Закону №2262-ХІІ. Вказана Постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, метою якого є конкретизація нормативного регулювання з метою вирішення питань, які виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Передбачені ж ст.17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій у відповідності до Постанови №393 полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. Однак, варто зазначити, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує із її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 15.12.2021 року у справі №520/11545/19, від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а.

При цьому, положення Постанови №393 не може бути застосовано при вирішенні питання щодо обчислення стажу служби в міліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, оскільки Постанова №393 прийнята на виконання Закону №2262 та може бути застосована виключно для визначення вислуги років у випадку призначення пенсії за вислугу років.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19.11.2019 року у справі №520/903/19, від 31.03.2020 року у справі №520/2067/19, від 22.07.2020 року у справі №520/5960/19, від 13.08.2020 року у справі № 820/6656/16 та від 15.12.2021 року у справі №520/11545/19.

Посилання позивача на правову позицію, викладену у судових рішеннях Верховного Суду, є помилковим, оскільки обставини та підставі у вказаному рішенні є відмінними від спірних правовідносин, а саме стосувались визначення вислуги років у випадку призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до послужного списку позивача вислуга років на службі в ОВС (з урахуванням служби в Збройних Силах) станом на 01 січня 2008 року у календарному обчисленні складає: 17 років 09 місяців 16 днів, а вислуга років на службі в ОВС (з урахуванням служби в Збройних Силах) станом на 01 квітня 2008 року у календарному обчисленні складає 18 років 00 місяців 16 днів.

Доказів на підтвердження факту наявності іншого розміру календарної вислуги, ніж вказано у послужному списку, позивачем судам першої та апеляційної інстанції не надано та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Натомість, згідно довідок ГУ МВС України в Донецькій області від 23 вересня 2021 року №237, №238 позивачу у період з січня по жовтень 2008 року встановлено посадовий оклад у розмірі 700 грн., оклад за звання у розмірі 125 грн.. У період з листопада 2008 року по лютий 2010 року позивачу було встановлено посадовий оклад у розмірі 600 грн., оклад за спеціальне звання 125 грн..

При цьому, у період з січня по жовтень 2010 року позивачу виплачувалась доплата за вислугу років в сумі по 247,50 грн. (щомісячно), а у період з листопада по лютий 2010 року по 217,50 грн. (щомісячно).

Отже, позивачу у період з 01 січня 2008 року по 28 лютого 2010 року надбавка за вислугу років нараховувалась у розмірі 30% від посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальне звання, тобто, у розмірі, встановленому додатком 29 постанови КМУ №1294.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині.

Стосовно позовних вимог в частині не виплати у період з 01.01.2008 року по 03.09.2008 року надбавки за роз`їзний характер служби в сумі 560,00 грн., апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктами 1, 2 постанови КМУ №1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).

Відповідно до пункту 5 постанови КМУ №1294 керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: 1) установлювати: посадові оклади військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, посади яких не передбачені цією постановою, - у розмірах, визначених затвердженими цією постановою схемами згідно з додатками 1-23 за аналогічними посадами; надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби),особам рядового і начальницького складу - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років, а тим, що безпосередньо розробляють, проводять експертизу проектів нормативно-правових актів, які передбачено положеннями про відповідні структурні підрозділи, військовослужбовцям органів (підрозділів) Державної прикордонної служби, Морської охорони, що безпосередньо забезпечують охорону ділянок кордону, здійснюють прикордонний контроль і пропуск через кордон, військовослужбовцям Служби безпеки, які безпосередньо здійснюють заходи, пов`язані з виконанням завдань державної безпеки, військовослужбовцям розвідувальних органів, які безпосередньо виконують функції з добування інформації, забезпечують та беруть участь у спеціальних заходах, спрямованих на підтримку національних інтересів, військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за виконання спеціальних завдань, пов`язаних з антитерористичною діяльністю, особам начальницького складу слідчих підрозділів органів внутрішніх справ, військовослужбовцям Служби безпеки за службу на посадах слідчих, особам рядового і начальницького складу підрозділів міліції громадської безпеки за службу на посадах старших дільничних, дільничних і помічників дільничних інспекторів міліції та підрозділів з керівництва дільничними інспекторами міліції - у розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. порядок та умови виплати такої надбавки визначаються залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань. у разі несвоєчасного або низькоякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується; - посадові оклади заступникам керівників структурних підрозділів, посади яких не передбачені цією постановою, на 3-7 відсотків нижче від визначеного схемою розміру посадового окладу відповідного керівника; надбавку військовослужбовцям підрозділів Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, які безпосередньо займаються виконанням спеціальних завдань забезпечення державної безпеки, військовослужбовцям Управління державної охорони, які забезпечують державну охорону органів державної влади та посадових осіб України - в розмірі до 70 відсотків посадового окладу; - надбавку військовослужбовцям підрозділів Служби безпеки, Департаменту оперативної діяльності Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Служби зовнішньої розвідки та інших розвідувальних органів, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність - в розмірі до 50 відсотків посадового окладу.

Пунктом 6 постанови КМУ №1294 встановлено перелік доплат та надбавок, виплату яких дозволено здійснювати керівникам державних органів.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 та з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ наказом МВС України 31 грудня 2007 року №499 затверджено та введено в дію з 1 січня 2008 року Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Інструкцією встановлено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, затвердженому Інструкцією.

Відповідно до пунктів 1.5-1.6 розділу 1 Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо.

Грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пунктів 2.2.1, 2.2.2 та 2.2.7. розділу 2 Інструкції посадові оклади встановлюються залежно від штатних посад у розмірах, визначених схемами посадових окладів, затверджених наказом МВС від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», для курсантів навчальних закладів органів внутрішніх справ згідно з додатком 1, для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатками 4-20, рядового і молодшого начальницького складу органів внутрішніх справ згідно з додатком 21.

Конкретний розмір посадового окладу особі рядового чи начальницького складу встановлюється наказом про особовий склад одночасно з призначенням на відповідну посаду.

Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеним на посади, за якими встановлені посадові оклади від мінімуму до максимуму, конкретні розміри або зміна розміру посадових окладів (підвищення або зниження) установлюються наказом керівника органу відповідно до складності та обсягу роботи, досвіду працівників та їх ставлення до виконання службових обов`язків за посадою, яку вони обіймають, у межах зазначених мінімального чи максимального розмірів і фонду оплати праці.

Відповідно Додатку 26 «ДОДАТКОВІ ВИДИ грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» Постанови №1294, встановлена надбавка за роз`їзний характер роботи (замість добових), відсотків посадового окладу - 10 - особа начальницького складу які займають посади старшого дільничного інспектора та дільничного інспектора міліції.

Відповідно Додатку 22 Інструкції №499 в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, надбавка за роз`їзний характер роботи (замість добових), встановлюється особам начальницького складу, які займають посади старшого дільничного інспектора та дільничного інспектора міліції, особам начальницького складу кримінальної міліції у справах дітей, робота яких пов`язана із систематичними виїздами за межі постійного місця проживання в межах ділянки, яка обслуговується.

Аналіз вказаних норм свідчить. що надбавка за роз`їзний характер нараховується працівникам міліції, пов`язаними із систематичними виїздами за межі постійного проживання в межах ділянки, яка обслуговується.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача про те, що перебування на посаді старшого дільничного інспектора є підставою для призначення йому надбавки, оскільки, як вірно зазначено судом першої інстанції, за конструкцією наведеної норми Інструкції №499 застосовується перелічення посад, робота яких пов`язана із систематичними виїздами за межі постійного місця проживання в межах ділянки, яка обслуговується.

Як встановлено судами, позивач у період з 01.01.2008 року по 04.09.2008 року згідно послужного списку проходив службу на посаді старшого дільничного інспектору міліції Будьонівського районного відділу Донецького міського управління УМВС України в Донецькій області.

Відповідно Довідки про взяття на облік від 26 листопада 2014 року № , місце проживання позивача було Донецьк, вулиця Єнисейська, 6/8.

Отже, адреса позивача розташована у Будьонівському районі міста Донецька.

Матеріали справи не містять доказів, що дільниця яку обслуговував позивач розміщена на значній території від місця проживання (накази, розпорядження про призначення щодо місця обслуговування, тощо).

Крім того, з урахуванням положень постанови КМУ №1294 та Інструкції №499 надбавки та доплати, до яких, зокрема, належить надбавка за роз`їзний характер, установлюються керівником відповідної установи шляхом видачі відповідно наказу.

Матеріали справи не місять доказів на підтвердження факту встановлення позивачу у спірний період надбавки за роз`їзний характер або звернення позивача з рапортом під час служби щодо її призначення, та позивачем такі докази судам першої та апеляційної інстанцій не надавались.

Суд зазначає, що копія робочого зошиту позивача, який він вів, не є доказом щодо виконання обов`язків на дільниці, яка розміщена на значній території від місця його проживання.

Таким чином, у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати позивачу надбавки за роз`їзний характер служби, оскільки у спірний період позивач проживав в межах ділянки, за якою був закріплений, та яку обслуговував.

На підставі викладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу різниці в грошовому забезпеченні по надбавці за особливі умови служби у розмірі 70% посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років за період з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року, у розмірі 50% за період з 04.09.2008 року по 28.02.2010 року, як вірно зазначено судом першої інстанції, оскільки надбавка за вислугу років виплачувалась позивачу у розмірі та у відповідності до положень постанови КМУ №1294 з урахуванням його календарної вислуги, зазначеної у послужному списку, надбавка за особливі умови служби у спірний період виплачувалась позивачу у вірному розмірі 50% та 70%.

На підставі викладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування і виплати надбавки за оперативно-розшукову діяльність, апеляційний суд зазначає наступне.

Пунктом 2.6 розділу 2 Інструкції №499 передбачено надбавку за оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність.

Особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які провадять оперативно-розшукову, розвідувальну чи контррозвідувальну діяльність та інформаційно-аналітичне забезпечення органів державної влади і оперативно-службову діяльність, установлюється надбавка в розмірі до 50 відсотків посадового окладу.

Розмір надбавок установлюється індивідуально особам середнього, старшого і вищого начальницького складу керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ на підставі мотивованого подання керівника структурних підрозділів та оголошується наказом.

У разі несвоєчасного або неналежного виконання завдань, зниження результатів оперативно-службової діяльності розмір установлених раніше надбавок за поданням керівництва органу може бути зменшено або взагалі скасовано, про що оголошується наказом.

Виплата цієї надбавки проводиться з дня, указаного в наказі про особовий склад, але не раніше дня призначення на відповідну посаду або дня вступу в тимчасове виконання посадових обов`язків.

Статтею 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» №2135-ХІІ від 18.02.1992 року визначено підрозділи, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність. Зокрема визначено кримінальну міліцію, до структури якої входять підрозділи Державної служби по боротьбі з економічної злочинністю.

Розділ ІІ Інструкції №499 містить перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, які мають постійний характер, зокрема, надбавки.

Такими надбавками визначено: надбавка за вислугу років (пункт 2.4); надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби (пункт 2.5); надбавка за оперативно-розшукову діяльність (пункт 2.6); надбавка державним експертам з питань таємниць (пункт 2.7); надбавка за службу в умовах режимних обмежень (пункт 2.8); надбавка за службу в спеціальних підрозділах по боротьбі з організованою злочинністю (пункт 2.9); надбавка за знання та використання іноземної мови (пункт 2.10); надбавка за почесні звання «заслужений», «народний» (пункт 2.11); надбавка за спортивні звання (пункт 2.12).

Таким чином, аналіз вищевказаних норм свідчить, що необхідною умовою отримання вказаної надбавки є, зокрема, проведення такою особою у відповідні періоди оперативно-розшукової діяльності, що підтверджується мотивованим поданням керівника структурних підрозділів та оголошенням наказу за наслідками здійснення такої діяльності.

Як зазначалось вище, з урахуванням положень постанови КМУ №1294 та Інструкції надбавки та доплати, установлюються керівником відповідної установи шляхом видачі відповідно наказу.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту встановлення позивачу у спірний період вищезазначеної надбавки, звернення до позивача з рапортом, мотивованим поданням керівника або доказів безпосереднього проведення оперативно-розшукової діяльності та позивачем судам першої та апеляційної інстанції такі докази не надані.

Суд не приймає посилання позивача на робочі зошити та довідку по пенсійній справі з Головного Управління МВС України в Донецькій області за №114188 від 09 червня 2012 року, оскільки вказані докази не свідчать про безпосереднє проведення позивачем оперативно-розшукової діяльності у спірний період та наявність мотивованого подання керівника про призначення надбавки за наслідками такої діяльності позивач.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування та виплати надбавки за службу в умовах режимних обмежень в розмірі 15% посадового окладу, за період з 04.09.2008 року включно по 28.02.2010 року, суд зазначає наступне.

Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України регулює Закон України «Про державну таємницю» №3855-ХІІ від 21.01.1994 року (далі за текстом-Закон №3855-ХІІ).

Згідно з ч.1 ст.20 Закону №3855-ХІІ органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею.

Надання дозволу здійснюється на підставі заявок органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій та результатів спеціальної експертизи щодо наявності умов для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею. З метою визначення наявності умов для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, Служба безпеки України може створювати спеціальні експертні комісії, до складу яких включати фахівців органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій за погодженням з їх керівниками. Результати спеціальної експертизи щодо наявності умов для провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, оформляються відповідним актом.

Відповідно до ст.22 Закону № 3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно»; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності «цілком таємно» та «таємно»; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності «таємно», а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 10 років; для форми 3 - 15 років.

Допуск до державної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Рішення про допуск громадянина до державної таємниці приймається не пізніше 5 днів після надходження до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації висновків по матеріалах його перевірки у зв`язку з допуском до державної таємниці.

Положенням ст.30 Закону №3855-ХІІ передбачено, що у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №3855-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 року №414 затвердив Положення, яке визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Згідно з п.2 Положення №414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до п.5 Положення №414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з п.6 Положення №414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

На виконання підпункту 2.8.1 Інструкції №499 особам рядового і начальницького складу, які проходять службу в умовах режимних обмежень, виплачується надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Відповідно до підпункту 2.8.3 - 2.8.5 Інструкції №499 виплата надбавки особам рядового і начальницького складу за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі затверджених керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ номенклатури посад осіб рядового і начальницького складу, які підлягають оформленню на допуск до державної таємниці.

Надбавка за службу в умовах режимних обмежень установлюється особам рядового і начальницького складу за займаною посадою наказом про особовий склад на підставі мотивованих рапортів керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом.

У рапорті зазначаються: дата оформлення допуску особи рядового чи начальницького складу до державної таємниці, форма допуску, ступінь секретності відомостей, що становлять державну таємницю, з якими за функціональними обов`язками за посадою постійно працює особа рядового чи начальницького складу, номер номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці.

Згідно з підпунктами 2.8.6 - 2.8.9 Інструкції №499 проект наказу про особовий склад погоджується з фінансовим та режимно-секретним підрозділами органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ.

Надбавка за службу в умовах режимних обмежень виплачується особі рядового чи начальницького складу з дня призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, але не раніше дня оформлення допуску до державної таємниці.

При призначенні на іншу штатну посаду або покладенні на особу рядового чи начальницького складу тимчасового виконання обов`язків надбавка за службу в умовах режимних обмежень переустановлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції.

Виплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень припиняється: з дня призначення на посаду, за якою вона не встановлена; з дня скасування допуску до державної таємниці; з дня закінчення науково-дослідних та науково-конструкторських робіт.

Аналізуючи наведені вище положення законодавства, суд дійшов висновку, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи громадянина з секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/ посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, передбачає, що під час їх виконання у особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати в установленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону №3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону №3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.

Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу.

Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон №3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення №414.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги Закону №3855-ХІІ, Положення №414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Щодо останнього, то для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням №414, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 802/74/15-а, від 25.07.2019 року у справі №296/6615/17.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів зауважує, що факт надання доступу до державної таємниці ще не свідчить про постійну роботу особи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Так, позивач, у спірний період мав доступ до державної таємниці, що підтверджується сторонами.

При цьому, для встановлення, нарахування та виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень з огляду на положення Закону №3855-ХІІ, Положення № 414 та Інструкції №499 необхідною умовою є постійність праці з відомостями, що становлять державну таємницю.

Матеріали справи не містять доказів, які б безпосередньо свідчили про роботу позивача з секретними справами, документами, зокрема їх створення, оброблення, ознайомлення, ведення.

Колегія суддів зазначає, що про постійність праці з відомостями, що становлять державну таємницю, у свою чергу, згідно з положеннями Інструкції №499, можуть свідчити мотивовані рапорти заступників керівників структурних підрозділів, погоджених з режимно-секретним підрозділом, а також відповідний наказ керівника органу, яким і встановлюється надбавка за службу в умовах режимних обмежень.

Відсутність мотивованого рапорту щодо встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, наказу керівника про установлення та виплату такої надбавки, письмового погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу відповідно до Інструкції №499 свідчить про відсутність правових підстав для виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.08.2019 року у справі №820/5122/17 та від 24.10.2018 року у справі №820/1033/17.

Колегія суддів враховує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження надходження до відповідача мотивованих рапортів щодо роботи позивача з документами в умовах режимних обмежень та позивачем вказані обставини не спростовано.

За висновком Верховного Суду, зокрема, в постановах від 07.05.2020 року у справі №813/2925/18, від 27.05.2020 року у справі №821/146/16, від 28.01.2021 року у справі №240/229/20, у таких справах необхідним є з`ясування питання обсягу функціональних обов`язків особи за посадою, умови, яким вона має відповідати для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю. Це можна встановити, зокрема, на підставі посадових інструкцій, внутрішніх відомчих документів та/або підзаконних нормативних актів, які містять вимоги для зайняття певної посади у відповідному органі або регламентують порядок виконання робіт/завдань, що вимагають доступу до державної таємниці.

Якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

З вищенаведених нормативно-правових актів чітко і однозначно слідує, що за наявності підстав для виплати надбавки керівник відповідного органу зобов`язаний призначити її у відповідному розміру, про що видати відповідний розпорядчий документ, який у спірних відносинах не видавався.

Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відповідні документи (накази керівника про встановлення та виплату надбавки, рапорт керівника структурного підрозділу, письмові погодження з режимно-секретним підрозділом відповідного органу), колегія суддів не вбачає підстав для зобов`язання відповідача виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень за спірний період.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу доплату за нічний час у розмірі 35% посадового окладу за період з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року, а також грошове забезпечення за час несення служби в дні щотижневого відпочинку, святкові дні, несення служби понад установлений законодавством робочий час у розмірі посадового окладу та окладу за спеціальним званням у подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статті 22 Закону України «Про міліцію» та пункту 21 Положення №114 для працівників міліції встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках особи рядового і начальницького складу несуть службу понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в надурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до вимог законодавства.

Оплата праці в понадурочний і нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства в строгій згідності з табелями робочого часу, які складаються начальником відповідного відділу та затверджуються начальником установи.

Аналогічна правова норма також міститься у Положенні №114, а саме в абзаці 1 пункту 21 цього Положення, згідно з яким для осіб рядового і начальницького складу встановлюється 41-годинний робочий тиждень. У необхідних випадках вони несуть службу понад установлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні. Оплата праці в понадурочний, нічний час, у вихідні та святкові дні провадиться відповідно до законодавства.

Організаційно-правові основи переведення особового складу на посилений варіант оперативно-службової діяльності, організація управління, особливості діяльності особового складу органів та підрозділів Міністерств внутрішніх справ України в умовах посиленого варіанту оперативно-службової діяльності визначені Інструкцією про затвердження порядку переведення особового складу органів і підрозділів Міністерства внутрішніх справ України на посилений варіант оперативно-службової діяльності, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 березня 2006 року №291.

Пунктом 4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 06 грудня 1991 року №552, передбачено, що чисельність сил, що здійснюються до залучення посиленого варіанту, може бути збільшена за рахунок тимчасової відміни працівникам вихідних днів та виклику їх із відпусток, припинення відряджень або відкликання з них працівників, установлення для особового складу 12-годинноого робочого дня та шестиденного робочого тижня.

Служба осіб рядового та начальницького складу в дні щотижневого відпочинку (за винятком тих осіб, які несуть службу за затвердженими в установленому порядку графіками змінності служби) та святкові дні, може компенсуватися за їх згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі в подвійному розмірі виходячи з посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Підставою для залучення осіб рядового і начальницького складу до понаднормової служби чи служби в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є: письмові накази керівників органів і установ; графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів і установ.

Згідно додатку 22 Інструкції особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється доплата службу в нічний час у розмірі 35% від посадового окладу.

Згідно з абзацом 3 п.21 Положення №114 при змінній роботі (службі) і безперервному чергуванні встановлюється однакова тривалість денної, вечірньої та нічної зміни.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 1991 року №197 «Про порядок компенсації особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за службу понад установлений законодавством робочий час, а також у дні щотижневого відпочинку та святкові дні» (далі по тексту - Постанова №197 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, які утримуються за рахунок коштів республіканського та місцевих бюджетів, а також коштів, що надходять за договорами від міністерств, відомств, підприємств, установ, організацій і громадян, до несення служби понад установлений законодавством робочий час оплата їхньої праці за цей час провадиться у розмірах, передбачених законодавством України про працю, з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням. Служба осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою наданням іншого дня відпочинку або в грошовій формі у подвійному розмірі.

Суд зазначає, що порядок здійснення компенсації за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні визначено пунктом 3.7 Розділу ІІІ «Виплата грошового забезпечення» Інструкції №499.

Так, підпунктом 3.7.1. пункту 3.7 Інструкції №499 передбачено, що при залученні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ до несення служби понад установлений законодавством робочий час виплата грошового забезпечення проводиться з розрахунку посадового окладу й окладу за спеціальним званням.

Годинна ставка обчислюється шляхом поділу місячного посадового окладу та окладу за спеціальним званням на кількість годин робочого часу в поточному місяці. При цьому понаднормові роботи не повинні перевищувати для кожного працівника чотирьох годин протягом двох днів поспіль і 120 годин на рік.

Служба осіб рядового і начальницького складу у дні щотижневого відпочинку та святкові дні може компенсуватися за їхньою згодою шляхом надання їм іншого дня відпочинку або в грошовій формі. Компенсація понаднормових робіт шляхом надання відгулів не допускається.

При цьому, згідно з п.п.3.7.4. п.3.7 Інструкції №499 підставою для залучення працівників органів внутрішніх справ до понаднормової служби чи в дні щотижневого відпочинку та святкові дні є:

а) письмові накази керівників органів внутрішніх справ;

б) графіки нарядів чергувань, затверджені керівниками органів внутрішніх справ.

Облік робочого часу здійснюється шляхом ведення щомісячного табеля з обов`язковою відміткою в ньому кількості відпрацьованих годин (п.п.3.7.5. пункту 3.7 Інструкції №499).

Згідно з підпунктом 3.7.6 Інструкції №499 службою в нічний час вважається виконання особами рядового і начальницького складу органів, підрозділів установ і навчальних закладів внутрішніх справ службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00.

Особам, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в робочий час. Особам добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі), яка не враховується в робочий час.

Відповідно Додатку 22 до наказу МВС від 31.12.2007 року №499 «Додаткові види грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ» доплата за службу в нічний час, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ становить 35 відсотків посадового окладу.

Оплата праці в надурочний час у подвійному розмірі годинної ставки передбачена частиною першою статті 106 Кодексу законів про працю України.

Згідно пунктом 6.12 Інструкції з організації реагування органів внутрішніх справ на повідомлення про кримінальні правопорушення, інші правопорушення, надзвичайні ситуації та інші події, затвердженої Наказом МВС України від 22.10.2012 року №940, СОГ чергують цілодобово.

Матеріали справи не містять доказів які б надали можливість встановити фактично відпрацьовану позивачем кількість часу, у тому числі службу у нічний час, у вихідні та святкові дні, у понаднормовий час відповідно до табелів з обов`язковою відміткою у них кількості відпрацьованих годин неможливо.

Під час розгляду справи позивачем не доведено, що він звертався до відповідача з відповідними заявами про виплату за службу в понаднормовий час, у дні щотижневого відпочинку та святкові дні додатковими днями відпочинку, тощо.

Суд не приймає посилання позивача на робочі зошити, оскільки з урахуванням пунктів 3.7.4-3.7.5 Інструкції про підставою для залучення працівника міліції до проходження служби у понаднормовий час є письмовий наказ керівника установи про залучення позивача до роботи у понаднормовий час та копії графіків нарядів чергувань позивача за період з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року, які в подальшому відображаються в табелі обліку робочого часу.

Також, суд не приймає посилання позивача на те, що постійне його задіяння при охороні громадського порядку в тому числі в нічний час, в дні щотижневого відпочинку, святкові дні, понад установлений законодавством робочий час підтверджується самим фактом проведення футбольних змагань в рамках чемпіонату України і міжнародних змагань, і інших масових культурних, політичних заходах, оскілки проведення таких заходів не свідчить про залучення саме позивача.

З огляду на вказане, відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати різниці в грошовому забезпеченні по щомісячній премії за період з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року в сумі 2935,58 грн., суд зазначає наступне.

Пунктами 1-2 постанови КМУ №1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством транспорту та зв`язку, Міністерством з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Службою безпеки, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Державним департаментом з питань виконання покарань (далі - державні органи).

Відповідно до пункту 5 постанови КМУ №1294 керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: 2) здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного у розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду грошового забезпечення.

За підпунктом 2.15.1. пункту 2.15. Інструкції №499 преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення.

Підпунктами 2.15.2., 2.15.5 Інструкції передбачено преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до положення про преміювання, розробленого з метою визначення порядку матеріального заохочення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, з урахуванням специфіки та особливостей виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасності і точності виконання рішень державних органів та розпоряджень і вказівок керівників підрозділів.

Виплата премій особам рядового і начальницького складу, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ МВС України. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються до 10-го числа кожного місяця на підставі мотивованих рапортів начальників структурних підрозділів, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії чи зменшення її розмірів зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Отже, розмір премії не можу бути менш як 10 відсотків саме посадового окладу. Відтак, посилання позивача на необхідність розрахунку суми премії з огляду на всі складові грошового забезпечення не грунтуються на приписах законодавства.

Відповідно інформаційним довідкам щодо нарахування та виплати грошового забезпечення з урахуванням додаткових одноразових видів виплат за 2008, 2009, 2010 роки №237, №238 від 23 вересня 2021 року премія позивачу нараховувалась.

При цьому, посадовий оклад ОСОБА_1 у лютому - квітні 2008 року був 700 грн.; 10% від посадового окладу є 70 грн. у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 164,09 грн.. Посадовий оклад у червні - липні 2008 року був 700 грн.; 10% від посадового окладу є 70 грн. у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 127,67 грн.. Посадовий оклад у серпні 2008 року був 700 грн.; 10% від посадового окладу є 70 грн. у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 109,40 грн.. Посадовий оклад у вересні- жовтні 2008 року був 700 грн.; 10% від посадового окладу є 70 грн. у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 127,63 грн.. Посадовий оклад у листопаді 2008 року був 600 грн.; 10% від посадового окладу є 60 грн.; у той час, як нарахована та виплачена премія позивача складала 127,24 гр..

Отже, позивач, під час проходження служби отримував преміювання у розмірі, більше ніж 10% від посадового окладу. Вказані обставини позивачем не спростовано.

З огляду на вказане, відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Стосовно позовних вимог в частині нарахування та виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2008 рік в розмірі місячного грошового забезпечення в сумі 2194,35 грн., а також грошової допомоги на оздоровлення при щорічній основній відпустці за 2009 рік в сумі 2842,25 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 2.16.1. пункту 2.16 розділу 2 Інструкції в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно п.п.2.16.3 2.16.5 пункту 2.16 розділу 2 Інструкції допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку.

Вказані виплати здійснюються на підставі наказу про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку.

Фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

Отже, наведеною Інструкцією передбачено надання допомоги на оздоровлення один раз на рік, однак коли саме матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана віднесено до волевиявлення працівника органів внутрішніх справ, яке він, в свою чергу, може висловити у своєму рапорті. Вказаний нормативний документ не містить посилання на виплату такої допомоги одночасно з наданням відпустки.

Матеріали справи не містять доказів, зокрема, наказів про особовий склад на підтвердження факту вибуття позивача у щорічну основну відпустку у 2008-2009 роках.

Під час розгляду справи позивачем не доведено, що він звертався до відповідача з відповідними заявами про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, вирішення соціально-побутових питань та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Подібної правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 14.03.2018 року справа №820/11338/15, від 31 липня 2019 року справа №820/11676/15.

З огляду на вказане, відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року до 28.02.2010 року, суд зазначає наступне.

Статтею 33 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року №108/95-ВР передбачено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 12 Закону №108/95-ВР норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною 1 цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Відповідно до ч.6 статті 95 Кодексу законів про працю України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 5 жовтня 2000 року №2017-III (далі по тексту - Закон №2017) на основі соціальних стандартів визначаються розміри основних соціальних гарантій: мінімальних розмірів заробітної плати та пенсії за віком, інших видів соціальних виплат і допомоги.

Статтею 18 зазначеного Закону №2017 передбачено, що індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій.

Згідно зі статтею 19 цього Закону №2017 державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Частиною 2 статті 2 Закону №108/95-ВР визначено, що до структури заробітної плати входить додаткова заробітна плата, яка включає, в тому числі, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством.

Підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року №5, суми виплат, пов`язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, як складова належної працівникові заробітної плати індексація спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Таким чином, індексація заробітної плати є мінімальною державною гарантією в оплаті праці.

Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року №1282-XII (далі по тексту - Закон№1282-XII) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Статтею 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 цього Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно зі статтями 4, 6 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону, грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону №1282-XII).

Згідно із ч.1 та 2 ст.5 Закону №1282-XII підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

З метою реалізації цих положень Закону Кабінет Міністрів України постановою від 17.07.2003 року №1078 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі по тексту Порядок №1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру.

Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.

Конституційний Суд України в рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України зазначив, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10-1 Порядку №1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу (в редакції чинній до 01 грудня 2015 року). Для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації( п.10-2 Порядку №1078).

Згідно довідок Головного управління МВС України в Донецькій області від 23 вересня 2021 року №237, №238 у вказаний період проведена індексація грошового забезпечення. З огляду на вказане, вимоги щодо проведення індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2008 року по 28.02.2010 року не підлягають задоволенню.

Щодо нарахування та виплати компенсаційні втрати частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати, за період з 01.01.2008 року по дату виплати всієї заборгованості по грошовому забезпеченню, суд зазначає, що з огляду на встановлену судом відсутність підстав для перерахунку посадового окладу та інших додаткових виплат позивачу у спірний період, зазначені вимоги також не підлягають задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які відображають принципи адміністративної процедури.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 245 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через не спростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 року по справі №520/2261/19, де зазначено, що визначений ст.77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Виходячи зі змісту апеляційної скарги відповідача та оскаржуваного судового рішення, колегія суддів визнає апеляційну скаргу відповідача обґрунтованою, а викладені в ній доводи такими, що спростовують висновки суду першої інстанції у відповідній частині.

Відповідності до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Тому, зважаючи на вказані обставини колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно провів аналіз діючого законодавства, яке регламентує вказані правовідносини, не надав правильного обґрунтування всім належним доказам позивача, у зв`язку з чим прийшов до частково невірного висновку по досліджених доказах, чим порушив норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до викладеного, у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм матеріального прав, суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги відповідача, скасування рішення суду в частині задоволених вимог та прийняття постанови про відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в адміністративній справі №280/2747/22 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в адміністративній справі №280/2747/22 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в адміністративній справі №280/2747/22 скасувати в частині задоволених позовних вимог, прийняти нове судове рішення в цій частині про відмову у задоволені позовних вимог.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в адміністративній справі №280/2747/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко