Справа № 440/9158/23
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/9158/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення з військової служби водія першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти ОСОБА_1 на підставі поданого рапорту від 17.05.2023;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт водія першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти ОСОБА_1 від 05.12.2022 та звільнити його з військової служби.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що 26.02.2022 він призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Звертав увагу на те, що з 08.12.2021 йому вперше було встановлено другу групу інвалідності, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, а з 01.01.2023 повторно встановлено другу групу інвалідності. У травні 2023 року позивач звернувся до командира третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив порушити клопотання перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби, оскільки під час мобілізації не було отримано його згоди на призов на військову службу, що є грубим порушенням вимог статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

2. Позиція відповідачів.

Військова частина НОМЕР_1 позов не визнала, у відзиві на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 30-33/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що позивач є діючим військовослужбовцем, з 26.02.2022 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а тому на нього не поширюються положення Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Звертав увагу на те, що підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби під час воєнного стану за станом здоров`я є висновок (постанова) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, тоді як довідкою військово-лікарської комісії від 20.05.2022 №688 підтверджено, що солдат ОСОБА_2 за результатами медичного огляду визнаний обмежено придатним до військової служби.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 10.07.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

Обставини справи

26.02.2022 солдат запасу ОСОБА_1 призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", що підтверджено копією військового квитка серії НОМЕР_2 /а.с. 7-12/.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 №22 солдата ОСОБА_1 призначено на посаду водія першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , з 26.02.2022 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення /а.с. 35/.

26.05.2022 ВЛК військової частини НОМЕР_3 проведений медичний огляд позивача, за результатами якого його визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до військової служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах /а.с. 34, зі звороту/.

16.02.2023 ВЛК військової частини НОМЕР_3 знову проведений медичний огляд позивача, за результатами якого його визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до військової служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах /а.с. 14/.

Поряд з цим, залученою до матеріалів справи копією військового квитка ОСОБА_1 підтверджено, що 01.10.1998 медичною комісією при Згурівському РВК його визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час /а.с. 8, зі звороту/.

30.08.2014 позивач на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 "Про часткову мобілізацію" призваний у Збройні Сили України, проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 , 01.08.2015 звільнений у запас на підставі Указу Президента України від 12.06.2015 №328/2015 /а.с. 8/.

З 30.03.2016 по 30.03.2017 та з 20.12.2017 по 28.05.2018 позивач проходив військову службу за контрактом /а.с. 10, зі звороту/.

З 08.12.2021 позивачу встановлено другу групу інвалідності, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, а з 01.01.2023 повторно встановлено другу групу інвалідності на строк до 01.04.2026 /а.с. 13/.

17.05.2023 позивач звернувся до командира третьої стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 із рапортом, у якому просив порушити клопотання перед вищим командуванням про його звільнення з військової служби, оскільки під час мобілізації не було отримано його згоди на призов на військову службу, що є грубим порушенням вимог статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Посилаючись на наявність підстав для звільнення з військової служби за станом здоров`я, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Водночас, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

За приписами частин першої - третьої статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (надалі - Закон №2232-XII; у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

У силу частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-XII на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період у визначеному цим Законом порядку для оперативного доукомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань призиваються громадяни України, які уклали контракти про проходження служби у військовому резерві та/або зараховані до військового оперативного резерву.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону №2232-XII день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України, для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації на особливий період починається військова служба.

За змістом підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 (надалі - Положення), військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Пунктом 242 Положення визначено, що після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

У силу абзацу першого пункту 12.1 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454 (надалі - Інструкція), звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Пунктом 3 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за №438/16454, визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби за станом здоров`я: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; висновок (постанова) військово-лікарської комісії; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі спір стосується наявності підстав для звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я.

Позиція відповідача у цьому спорі полягає в тому, що процедура звільнення військовослужбовця з військової служби передбачає дотримання певного порядку дій.

Так, позивач 26.02.2022 призваний на військову службу під час мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Таким чином, на думку відповідача, позивач з 26.02.2022 є військовослужбовцем, на нього поширюються положення Закону №2232-XII, зокрема й в частині визначення підстав для звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період (під час дії воєнного стану).

Як зазначено вище, підставою для звільнення військовослужбовця, який проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану за станом здоров`я відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII є висновок (постанова) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Однак ОСОБА_1 такий висновок до рапорту про звільнення не надав.

Натомість позивач разом з рапортом про звільнення надав копії висновків ВЛК військової частини НОМЕР_3 від 26.05.2022 та 16.02.2023, зі змісту яких слідує, що ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до військової служби у десантно-штурмових військах, плавскладі, морській піхоті, спецспорудах; придатним до служби у частинах (підрозділах) забезпечення, військових комісаріатах, установах, організаціях, навчальних закладах /а.с. 14, 34, зі звороту/.

З урахуванням наведеного відповідач стверджував про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби відповідно до підпункту "б" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, що, у свою чергу, виключало можливість розгляду рапорту про звільнення командиром військової частини НОМЕР_1 .

Суд, не заперечуючи наведених доводів відповідача, не може погодитись з правомірністю його тверджень про відсутність підстав для розгляду рапорту Онищенка В.В. від 17.05.2023 з таких мотивів.

У поданому рапорті позивач наполягав на порушенні перед вищим командуванням клопотання про його звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації з огляду на неотримання його згоди на призов на військову службу, що є грубим порушенням вимог статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Позивач звертав увагу на те, що згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААВ №110778 йому з 08.12.2021 встановлена інвалідність другої групи, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, до 01.01.2023; довідкою МСЕК серії 12 ААГ №101289 - продовжено другу групу інвалідності, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, до 01.04.2026.

Законом України від 15.03.2022 №2122-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми" у статтю 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" абзац третій частини першої замінено абзацом такого змісту: "Не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: (...) визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії)".

Цим Законом статтю 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: "Особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання".

Закон №2122-ІХ набрав чинності з 21.03.2022, тоді як позивач призваний на військову службу за мобілізацією під час дії воєнного стану 26.02.2022.

Розглядаючи питання про поширення на позивача вищенаведених положень Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" з урахуванням змін, внесених Законом №2122-ІХ, суд враховує, що у силу частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення частини першої статті 58 Основного Закону України наведене у Рішенні Конституційного Суду від 09.02.1999 №1-рп/99, де зазначено: "Положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).".

У контексті наведеного суд враховує, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 6 КАС України.

Елементом верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), поняття "якість закону" означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "C. G. та інші проти Болгарії" від 24.04.2008 (C. G. and Others v. Bulgaria, заява №1365/07, § 39), "Олександр Волков проти України" від 09.01.2013 (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява №21722/11, § 170)).

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996 (Cantoni v. France, заява №17862/91, § 31, 32), "Вєренцов проти України" від 11.04.2013 (Vyerentsov v. Ukraine, заява №20372/11, § 65)).

Принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.

Вимога щодо "якості закону" та обов`язок застосовувати найбільш сприятливий для особи спосіб його тлумачення, у разі якщо такий закон не відповідає визначеним критеріям якості закону, ґрунтуються передусім на положеннях частини першої статті 57 Конституції України, яка встановлює, що "кожному гарантується право знати свої права і обов`язки". Із цієї конституційної норми відомо те, що у випадку встановлення судом того факту, що закон сформульований у спосіб, який не дозволяє особі знати свої права і обов`язки, застосування (тлумачення) такого закону повинно відбуватися судом на користь особи, яку позбавили (звузили) на підставі цього закону певного права або встановили (розширили) для неї нові обов`язки.

Суд зауважує, що у спірних відносинах законодавець, розширивши Законом №2122-ІХ з 21.03.2022 коло військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації особами з інвалідністю, не передбачив правових наслідків для діючих військовослужбовців, які у визначеному законом порядку визнані особами з інвалідністю та були призвані на військову службу за мобілізацією до 21.03.2022, серед яких, зокрема, й позивач - ОСОБА_1 .

При цьому суд наголошує, що у силу статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Виконання такого обов`язку, на переконання суду, вимагає запровадження єдиних підходів, оскільки їх диференціація неодмінно призведе до порушенням конституційного принципу рівності усіх громадян України перед законом, що закріплений у статті 24 Конституції України.

За обставин цього спору чинне законодавство (з урахуванням змін, внесених Законом №2122-ІХ) передбачає неоднакове відношення до осіб з інвалідністю: до 21.03.2022 такі особи підлягали призову на військову службу під час мобілізації без виключень, тоді як після зазначеної дати вони можуть бути призвані на військову службу виключно за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

ОСОБА_1 у рапорті від 17.05.2023 наполягав на тому, що під час його призову на військову службу за мобілізацією 26.02.2022 він не надавав відповідну згоду, а тому просив звільнити його з військової служби.

Відповідач цей рапорт не розглянув та не надав йому належну правову оцінку, стверджуючи про відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби, передбачених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Суд зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17.

Так, матеріалами справи підтверджено, що військовою частиною НОМЕР_1 17.05.2023 одержано та зареєстровано за вх.№3845 рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби /а.с. 17-19/.

Відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи, передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань. Такий строк визначено в пункті 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, як загальний строк для опрацювання документів, які були зареєстровані військовою частиною.

За обставин цієї справи відповідач доказів на підтвердження опрацювання та надання відповіді по суті порушених в рапорті від 17.05.2023 питань не надав.

Враховуючи вказане суд дійшов висновку, що військовою частиною НОМЕР_1 не розглянуто рапорт ОСОБА_1 від 17.05.2023 про звільнення його з військової служби.

А тому, у спірних відносинах має місце протиправна бездіяльність відповідача.

Оскільки відповідач рапорт позивача від 17.05.2023 не розглянув та відповідних доказів суду щодо його розгляду не надав, суд дійшов висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 17.05.2023 про звільнення з військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Зважаючи на встановлені у ході розгляду фактичні обставини справи та беручи до уваги норми чинного законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач від сплати судового збору звільнений, оскільки є особою з інвалідністю другої групи.

Відповідач доказів понесення судових витрат не надав.

З огляду на ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог сооби, звільненої від сплати судового збору, за відсутності доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту Онищенка Віталія Васильовича від 17.05.2023 про звільнення з військової служби.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт водія першого стрілецького відділення третього стрілецького взводу третьої стрілецької роти ОСОБА_1 від 17.05.2023 про звільнення з військової служби з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; АДРЕСА_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба