Справа № 512/711/23
Суддя: БРЮХОВЕЦЬКИЙ О. Ю.
Дата ухвалення: 2023-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/512/7/23
"14" листопада 2023 р. смт Саврань
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Савранський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Брюховецького О.Ю.

за участю секретаря Тімановського А.Г.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у приміщенні Савранського районного суду Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження матеріали за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7620117 від 28.08.2023 -

ВСТАНОВИВ:

05.09.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7620117 від 28.08.2023.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 28.08.2023 о 18 годині 12 хвилин в с.Дубинове Подільського району Одеської області по вул. Центральній на блокпосту, відносно ОСОБА_1 інспектором СПД №2 (смт.Саврань) ВП №1 (смт.Любашівка) Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержантом поліції Тригубовим Ігорем Васильовичем було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ №7620117. У зв`язку з тим, що нібито ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом мотоциклом Мінськ, державний номер НОМЕР_1 , 28.08.2023 о 18 годині 02 хвилин в с.Дубинове на вулиці Центральній переїжджаючи блокпост здійснив порушення правил дорожнього руху, а саме здійснив проїзд без зупинки, чим порушив вимогу дорожнього знаку 2.2 ПДР та п. 8.4 ПДР (порушення вимог дорожніх знаків) відповідальність за порушення яких передбачена ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340грн. З даною постановою позивач категорично не згоден просить її скасувати, а провадження у справі закрити оскільки, вважає, що відповідач при складанні адміністративного матеріалу допустив грубі порушення та не дослідив усі обставини справи, а тому винесена постанова є необґрунтованою та незаконною, крім того позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративних правопорушень передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП.

Оскільки, у вчиненні адміністративного правопорушення винним позивач себе не вважає та не володіє достатніми знаннями у галузі законодавства про адміністративні правопорушення, мені необхідна була кваліфікована правова допомога під час розгляду даної справи, зокрема для складання й написання ґрунтовних заперечень та пояснень, надання додаткових документів, встановлення необхідних фактів, але позивачу не було забезпечено реалізацію цього права, що призвело до звуження його права на захист, під час винесення постанови про накладення адміністративного стягнення. Порушення його права скористатись правом на професійну правову допомогу та не вжиття жодних дій щодо надання можливості водію реалізувати своє право на отримання такої допомоги, свідчить про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Враховуючи викладене позивач посилається на висновок колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі Постанова ВС/КАС від 18.02.2021 у справі №524/9827/16-а, адже інспектор порушив права особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності, не надав можливості скористатись правом на професійну правничу допомогу, яке закріплено ст.59 Конституції України. Таким чином, ОСОБА_1 стверджує, що інспектором СПД №2 (смт.Саврань) ВП №1 (смт.Любашівка) Подільського РУП ГУНП в Одеській області сержантом поліції Тригубовим І.В. було порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення - є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За захистом своїх порушених прав позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому дану справу.

Ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області від 08.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 14.09.2023.

14.09.2023 відповідач по справі не з`явився в зв`язку з чим судове засідання призначено на 12.10.2023.

18.09.2023 від представника головного управління національної поліції в Одеській області юристконсульта відділу правового забезпечення ГУНП в Одеській області Бушилової Ю. клопотання про надання копії позовної заяви разом з додатками по даній справі з метою виготовлення відгуку (а.с.14).

12.10.2023 відповідач по справі не з`явився в зв`язку з чим судове засідання призначено на 14.11.2023.

24.10.2023 від представника головного управління національної поліції в Одеській області юристконсульта відділу правового забезпечення ГУНП в Одеській області Бушилової Ю. клопотання про надання копії позовної заяви разом з додатками по даній справі, в якому зокрема, представник відповідача уточнила правильну електронну адресу відповідача (а.с.14).

14.11.2023 до канцелярії суду поза межами строку, встановленого судом, від Головного управління національної поліції в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні адміністративного позову.

Водночас, з огляду на отримання відповідачем ухвали про відкриття провадження у справі вже після спливу строку для подання відзиву на позов, з метою з`ясування всіх обставин справи та задля уникнення надмірного формалізму, суд вважає необхідним розглянути дану справу з урахуванням відзиву на позов.

Позивач правом на надання відповіді на відзив не скориставсь, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача, Головного управління національної поліції в Одеській області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи (а.с.28), у судове засідання 14.11.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини першої статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 9 статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, за приписами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що 28.08.2023 інспектором сектору поліцейської діяльності №2 (смт.Саврань) відділу поліції №1 (смт.Любашівка) подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області сержантом поліції Тригубовим І.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАТ № 7620117 стосовно позивача ОСОБА_1 у виді штрафу в розмірі 340 грн (а.с.8).

У вказаній постанові зазначено, що позивач ОСОБА_1 28.08.2023 по вулиці Центральній в селі Дубинове керував мотоциклом Мінськ з державним номерним знаком НОМЕР_1 , здійснив проїзд без зупинки, чим порушив п.п.22, п.8.4 ПДР - порушення вимог дорожніх знаків. За вказане правопорушення позивача ОСОБА_1 оскаржуваною постановою притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Доказом на підтвердження даних обставин була сама постанова про адміністративне правопорушення, інші докази при розгляді справи не розглядались.

Разом з тим, позивач в адміністративному позові та в судовому засіданні заперечує вказане та зазначає, що при складанні оскаржуваної постанови допущені грубі порушення та не досліджено всі обставини справи.

Правомірність та обґрунтованість даної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За порушення Правил дорожнього руху України настає відповідальність, визначена законом.

Відповідно до положень розділу 33 «Дорожні знаки» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (надалі - «ПДР» або «Правила», де зазначено: 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» - забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12. (стоп - лінія), а якщо вона відсутня перед знаком.

Відповідно до пункту 8.4 Правил дорожнього руху України заборонні знаки, до яких відноситься дорожній знак 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02 липня 2015 року визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Пунктами 1-3 частиною 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію» встановлено, що поліцейський зобов`язаний: 1)неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2)професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно з підпунктами 1-5 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань: 1)здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2)виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3)вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 4)вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; 5) здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Відповідно до пункту 2 розділу III Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі №1395 від 07 листопада 2015 року (далі - Інструкція) постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 9 розділу III Інструкції визначено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу IV Інструкції розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення. Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Відповідно до частини 2 статі 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 1 КУпАП визначено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Тобто, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Тобто, адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму дії або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати, як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

За нормою пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до частини 2 статті 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання відповідно до покладених на них повноважень.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статей 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, особа може бути притягнена до адміністративної відповідальності за наявності доказів вини цієї особи у вчиненні адміністративного правопорушення (проступку).

Згідно з пунктом 1 статті 247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення в діях відповідної особи.

Слід зазначити, що наявність події адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Крім цього, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.

Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП, потрібна необхідно встановити факт порушення правил дорожнього знаку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував факт вчинення ним вказаного адміністративного правопорушення, що за відсутності доказів іншого, виключає наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України №580-VIII від 02.07.2015 «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08.11.2018 р. по справі №201/12431/16-а, від 23.10.2018 р. по справі №743/1128/17, від 15.11.2018 р. по справі №524/5536/17.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17, та від 13.02.2020 у справі № 524/9716/16-а.

Крім того, суд констатує, що у постанові, яка оскаржується, інспектором поліції не наведено посилання на докази, якими обґрунтовується рішення, винесене останнім, про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення.

Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 24 своєї постанови № 14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року зазначено про те, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція.

З огляду на вказане вище ОСОБА_1 був суттєво обмежений у своєму праві захищатись від інкримінованого їй адміністративного правопорушення, реалізовувати свої процесуальні права у спосіб, передбачений КУпАП.

Незважаючи на дані обставини, інспектором поліції притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності без допустимих, належних та достатніх доказів, без з`ясування всіх обставин справи на підставі доказів.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про вчинення позивачем порушення правил дорожнього руху при винесенні оскаржуваної постанови не надано.

Отже, відповідач в ході судового розгляду не надав належних доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 конкретного адміністративного правопорушення.

Відтак, відповідачем в порушення вимог статті 77 КАС України не надано доказів на підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

З огляду на викладене, в діях позивача виключається наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п.282 рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено "поза розумним сумнівом".

Стандарт доведення вини "поза розумним сумнівом" означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного "розумного сумніву" в цьому, тоді як наявність такого "розумного сумніву" у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Однак, оскаржувана постанова встановленому критерію щодо належного доведення вини особи не відповідає та не містить належних та допустимих доказів на підтвердження порушення ОСОБА_1 вимог частини 1 статті 122 КУпАП.

Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» роз`яснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року зазначено про те, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (пункт 3 частини 3 статті 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником Національної поліції факт вчинення правопорушень, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху.

Отже, з огляду на те, що оскаржувана постанова не відображає ключового, з точки зору доведення вини, факту порушення дорожнього знаку ОСОБА_1 , відповідачем у своїй діяльності порушені принципи всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин, оскільки при розгляді справи було застосовано спрощений підхід, а саме: обґрунтування вини сформовано лише на одних даних сприйняття співробітників поліції, з яких неможливо визначити наявність або відсутність правопорушення, тобто без застосування будь-яких інших фактів, які б підтверджували наявність або відсутність вини певної особи.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, наведеній у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а (адміністративне провадження № К/9901/21241/18), яка в силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

За таких обставин, факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП є недоведеним.

Відтак, постанова про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7620117 від 28 серпня 2023 року не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Водночас доводи позивача про те, що йому не було роз`яснено права, передбачені статтею 268 КУпАП, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються даними постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7620117 від 28 серпня 2023 року, у якій наявний підпис ОСОБА_1 у графі «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 280 КУпАП мені роз`яснено». Справжність вказаного підпису позивачем не оспорювалася.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

За приписами частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова серії ЕАТ № 7620117 від 28.08.2023 про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.

Частиною сьомою статті 139 КАС України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вимог частини 1 статті 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань витрати позивачки по сплаті судового збору в сумі 536 грн.80 коп.

Враховуючи викладене та керуючись статей 247, 251, 252, 280, 288, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статей 73, 74, 77, 241, 242, 296 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7620117 від 28.08.2023 - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7620117 від 28.08.2023, стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , винесену сержантом поліції Сектору поліцейської діяльності №2 відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області Тригубовим Ігорем Васильовичем про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 судові витрати на відшкодування судового збору в сумі 536 (п`ятсот тридцять шість) гривні 80 копійок.

Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення в електронній формі на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень у мережі Інтернет - http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений і підписаний головуючим суддею 17.11.2023.

Суддя: О.Ю. Брюховецький