Справа № 161/9218/23
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2023-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 161/9218/23 пров. № А/857/17951/23
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Скрутень Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2023 року (суддя Пахолюк А.М., час ухвалення 15:56 год., місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначено),

в адміністративній справі №161/9218/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області,

про скасування постанови та закриття провадження у справі,

встановив:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Управління патрульної поліції у Волинській області, в якому просив скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Волинській області Ткачука І.Г. серії ЕГА №1064885 від 23.05.2023 про накладення на позивача за ст.183 КУпАП адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Просив залишити оскаржувану постанову без змін, а позовну заяву без задоволення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.09.2023 року залишено без задоволення позовну заяву. Залишено без змін постанову серії ЕГА №1064885 від 23 травня 2023 року інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Ткачука Івана Геннадійовича про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 3400 грн..

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що судом першої інстанції ухвалене рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі фати, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 14.09.2023 року і прийняти постанову по справі, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явились, явку повноважних представників не забезпечили, жодних заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи не подавали, хоча належним чином усі були повідомленні про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість апеляційного розгляду справи у відсутності сторін (їх представників).

Згідно з ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Судом встановлено такі фактичні обставини справи.

23.05.2023 року інспектором Управління патрульної поліції у Волинській області Ткачуком І.Г. було складено щодо ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1064885 за ст.183 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн. (а.с. 8).

Із змісту оскаржуваної постанови видно, що позивач здійснив завідомо неправдивий виклик на лінію «102», а саме зателефонував та повідомив, що його вдарив працівник поліції, хоча такої події насправді не було. Таким чином гр. ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП.

Не погодившись із винесенням вказаної постанови, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що інспектор поліції при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Статтею 183 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст.245 КУпАП).

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Як слідує зі змісту положень п.п.3, 8, 11 ч.1 ст.23 Закону №580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Як передбачено приписами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинення та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як видно зі змісту ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, постанова про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (ПІБ, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (ПІБ (за наявності) дата народження, місце проживання чи перебування); опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Відповідно до ст.40 Закону №580-VIII, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, зокрема, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону №580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У розглядуваній справі, на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності та винесення спірної постанови за допущене позивачем адміністративне правопорушення, що виразилось у завідомо неправдивому виклику на лінію «102» щодо виклику поліції відповідач надав суду відеозапис нагрудного відеореєстратора та реєстратора автомобіля (а.с. 20), з огляду яких видно, що працівники поліції складали протокол про порушення Правил дорожнього руху відносно чоловіка, яким в подальшому виявився ОСОБА_2 .. На зупинці біля поліцейських знаходився позивач. Під час оформлення постанови про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 раптово почав втікати та один з поліцейських почав переслідувати його. Інший же поліцейський, сівши за кермо службового автомобіля, попередив позивача, щоб він відійшов від автомобіля, намагаючись розпочати рух, щоб наздогнати ОСОБА_2 та у цей момент позивач ОСОБА_1 вийшов на проїзну частину дороги, став попереду службового транспортного засобу та неодноразово перешкоджав його руху. На неодноразову вимогу поліцейського покинути проїжджу частину позивач не реагував. В подальшому працівник поліції вийшов із службового автомобіля та відсторонив ОСОБА_1 з траєкторії руху транспортного засобу та проїжджої частини дороги. При цьому, як видно із відеозапису, поліцейський не наносив будь-якого удару в адрес позивача.

Положеннями ч. 1, 2 ст.42 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: фізичний вплив (сила); застосування спеціальних засобів; застосування вогнепальної зброї. Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Таким чином, поліцейський правомірно відсторонив ОСОБА_1 із шляху руху службового автомобіля з метою переслідування іншого правопорушника, оскільки останній перешкоджав поліцейським у виконанні покладених на них обов`язків щодо припинення виявленого адміністративного правопорушення іншою особою.

Диспозиція статті 183 КУпАП передбачає наявність умислу щодо усвідомлення неправдивості виклику поліції.

Так, з відеозапису з відеореєстратора поліцейського суд встановив, що позивач повторно телефонує на лінію «102» з метою викликати поліцію, зазначаючи «Це знову вас турбує ОСОБА_1 , ви відправили ще один екіпаж, який не зафіксував, що працівник поліції вдарив мене в груди, вони склали на мене протокол і не ознайомили мене з моїм порушенням. Я хочу, щоб приїхали зараз і зафіксували на місці ….удар в груди,….. бо я стою і ледь дихаю».

Оцінюючи розглядувані події та фактичні обставини справи, суд звертає увагу, що позивач на місці події спілкуючись із працівниками поліції, які уже приїхали на його виклик, знову здійснив виклик поліції, будучи незадоволеним поведінкою інших працівників поліції.

Таким чином, достеменно усвідомлюючи повідомлення неправдивої інформації, позивач повторно здійснив виклик працівників поліції, повідомивши неправдиві обставини, чим підтверджується наявність у ОСОБА_1 умислу на вчинення дій, які містять ознаки правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення повністю викладені в оскарженій постанові про накладення адміністративного стягнення, з якої вбачається, що позивач здійснив телефонний завідомо неправдивий виклик поліції на лінію «102», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.183 КУпАП, відповідальність за яке передбачена у вигляді штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вказані обставини підтверджені наданим суду відповідачем відеозаписами події.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність прийняття спірної постанови, оскільки вказана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства.

На підставі встановлених фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання колегія суддів приходить до переконання про правильний висновок суду першої інстанції, що інспектор поліції при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України, у зв`язку із чим ця постанова серії ЕГА №1064885 від 23.05.2023 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 3400 грн. скасуванню не підлягає.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому немає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 вересня 2023 року в адміністративній справі №161/9218/23 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови та закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду складено 17.11.2023 року

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду