Справа № 240/3247/23
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3247/23

Головуючий у 1-й інстанції: Горовенко Анна Василівна

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

17 листопада 2023 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Мацького Є.М. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не включенні до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена одноразова грошова допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористані 3 доби щорічної основної відпустки, грошова допомога для оздоровлення за 2022 рік сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та індексації;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористаних 30 (тридцять) діб щорічної основної відпустки, грошову допомогу для оздоровлення за 2022 рік обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 та індексації.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач до 09.12.2022 проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .

На підставі наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 24.11.2022 №328 капітана ОСОБА_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.12.2022 №435, звільнено з військової служби за підпунктом «г» (через такі обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу (необхідність здійснення постійного догляду за хворими батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я) відповідно до п.2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 09.12.2022. Вислуга років у Збройних Силах України становить: календарна - 25 років 10 місяців 01 день. Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Наказано виплатити грошову компенсацію за 03 дні невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Відповідачем не заперечується виплата позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористані 3 дні щорічної основної відпустки за 2022 рік без обчислення їх розміру із урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 та індексації.

Представник позивача звертався до відповідача із адвокатським запитом щодо отримання інформації про нараховані та виплачені суми при звільненні.

Листом від 04.04.2023 №209 відповідач повідомив адвокату позивача, зокрема що суми виплаченої позивачу індексації та додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 не включаються до складу місячного грошового забезпечення, з якого розраховується грошова компенсація за невикористані дні щорічної основної відпустки при звільненні.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У відповідності до пункту 1 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-XII) тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

В силу пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 3 Розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким інших особам, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку:

тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня;

тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня;

тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Однак, судом першої інстанції помилково вказано та не враховано, що до вказаної тривалості набутого позивачем права на відпустки застосовується частковий обрахунок, а саме зменшуючий коефіцієнт 1/12 розміру, про що вказано пункті 14 статті 10-1 Закону №2011 -XII.

Отже, основною складовою для розрахунку загальної кількості днів відпустки на яку заслуговував позивач при звільненні є кількість днів за кожен повний місяць служби в році на яку заслуговував позивач згідно вислуги років на момент звільнення. Як було зазначено вище, враховуючи вислугу років позивача (понад 20 календарних років), він заслуговував на щорічну відпустку загальною тривалістю 45 календарних днів. Тобто, в пропорційному розрахунку місячна кількість днів відпустки за кожен повний місяць служби на які заслуговував позивач складає: річна кількість днів відпустки поділена на 12 місяців (45:12=3,75 дні за кожен повний місяць служби).

Враховуючи положення пункту 14 статті 10-1 Закону №2011 -XII позивач звільнився з підстав які не є виключеннями згідно даного пункту (тобто не відноситься до військовослужбовців які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), тому так як позивач не висловив бажання продовжувати військову службу (необхідність здійснення постійного догляду за хворими батьками...) при звільненні до позивача було застосовано коефіцієнт 1/12 частини тривалості відпустки на яку мав право позивач за кожен повний місяць служби в році звільнення (3,75:12=0,3125 дня за повний місяць служби). Беручи до уваги, що позивач мав 8 (вісім) повних місяців служби в році звільнення, то загальна кількість днів відпустки на яку заслуговував позивач при звільненні для нарахування компенсації розраховується наступним чином (0,3125*8=2,5 дні), що при відповідному округленні до цілого числа складатиме 3 (три) дні відпустки.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції не враховано причину звільнення позивача, тому помилково ухвалено рішення про компенсацію йому за 30 календарних днів відпустки, і у цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ (зі змінами) з 05.30 год. 24.02.2022 на території України введено воєнний стан, який продовжений і триває до нині.

Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

У відповідності до пункту 1 Постанови № 168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Виходячи з приписів пункту 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ, пункту 2 Постанови № 704, до складу грошового забезпечення входять щомісячні додаткові види грошового забезпечення, зокрема, винагороди, які мають постійний характер.

Додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривен або додаткова винагорода в збільшеному розмірі до 100 000 гривень виплачується лише у період дії воєнного стану, тобто має тимчасовий характер, а її розмір не є сталим та визначається наказами командирів (начальників) в сумі до 30000 гривень або до 100 000 гривень.

Беручи до уваги те, що виплата (винагорода), яка передбачена Постановою № 168, встановлена лише на період дії воєнного стану, то вона не може бути включена до складу грошового забезпечення, з якого повинна бути обрахована одноразова грошова допомога при звільненні позивача з військової служби.

Відносно посилання позивача на постанову Верховного Суду України від 31.03.2021 по справі № 620/2878/20, то ототожнення щомісячної додаткової грошової винагороди, яка була підставою для звернення до суду у справі, на яку посилається позивач, а також винагорода, яка передбачена Постановою № 168 на період дії воєнного стану є різними по своїй суті, та не може бути враховано.

Отже, відповідач при нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбаченої абзацом 2 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому судове рішення у цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація є частиною державної системи соціального захисту громадян, спрямованою на підтримання їх купівельної спроможності шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відтак, враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, одноразової грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористані днів щорічної основної відпустки, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Отже, оскільки перед звільненням з військової служби індексація нараховувалась і виплачувалась позивачу, що не заперечується відповідачем, тому підстави вважати такі виплати (індексацію) одноразовими видами грошового забезпечення відсутні, а відтак відповідач протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік. Тому, рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для його часткового скасування з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року скасувати у частині визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не включення до складу грошового забезпечення, з якого ОСОБА_1 обчислена одноразова грошова допомога при звільненні, грошова компенсація за невикористані 3 доби щорічної основної відпустки та грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та зобов`язання провести перерахунок й доплатити вказані одноразову грошову допомогу при звільненні, грошову компенсацію за невикористані 30 (тридцять) діб щорічної основної відпустки, грошової допомогу для оздоровлення за 2022 рік, обчисливши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Решту частину рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Мацький Є.М. Залімський І. Г.