Справа № 560/14875/23
Суддя: Польовий О.Л.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

20 листопада 2023 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач вважає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 протиправно відмовив у наданні відстрочки від призову на військову службу у зв`язку з наявністю у дружини батьків з інвалідністю ІІ групи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що рішення про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу прийняте правомірно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 не скористалась правом на подачу відзиву на позов. Тому відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Хмельницький окружний адміністративний суд розглядає адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 перебуває на обліку у 1 відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 як військовозобов`язаний.

21.06.2023 позивач звернувся до 1 відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України від 21.10.1993 №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі по тексту - Закон №3543-ХІІ).

04.08.2023 комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо розгляду заяв громадян України стосовно надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації прийняла рішення, оформлене протоколом №26, яким відмовила у наданні відстрочки від призову на військову службу у зв`язку з наявністю у батьків-інвалідів повнолітньої, працездатної доньки.

Позивач оскаржив вказану відмову до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено такий вид військової служби як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжений та не скасований, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а статтею 23 передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, відповідно до абзацу 11 частини першої статті 23 вказаного Закону (в редакції від 30.06.2023, чинній на момент прийняття оскаржуваної відмови) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначає, що батьки дружини - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ №440383, мати дружини - ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААВ №440383. Інших дітей, крім дружини позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають.

Враховуючи вказану обставину, позивачу необхідно підтвердити, що він підпадає під другу підставу відстрочки від мобілізації, передбачену абзацом 11 частини першої статті 23 Закону №3543-ХІІ, а саме: військовозобов`язаний, який має батьків дружини із числа осіб з інвалідністю IІ групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати.

Водночас, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають повнолітню доньку - дружину позивача ОСОБА_4 . В свою чергу, ні відповідачу, ні суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 відноситься до категорії непрацездатних осіб.

Суд звертає увагу, що обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплено в статті 51 Конституції України.

Згідно із частиною першою статті 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

При цьому, обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків чинним законодавством не пов`язується з працездатністю дітей і їх можливістю надавати батькам матеріальну допомогу та виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька (тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" або особами з інвалідністю); потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Як вказано вище, в матеріалах справи відсутні докази того, що працездатна дружина позивача, яка є дочкою осіб з інвалідністю ІІ групи, не може утримувати своїх батьків.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що на позивача не поширюються положення абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки надані до заяви документи не підтверджують зазначені в статті підстави, тому відмова відповідача є правомірною.

Суд відхиляє посилання позивача на попередню редакцію статті 23 Закону №3543-ХІІ в редакції до 30.06.2023, в якій не було умови обов`язкової відсутності у осіб з інвалідністю інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати, оскільки на момент прийняття спірної відмови відповідач як суб`єкт владних повноважень керувався чинною редакцією статті 23 вказаного Закону.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2) ІНФОРМАЦІЯ_2 (АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_2)

Головуючий суддя О.Л. Польовий