Справа № 520/25799/23
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 р. № 520/25799/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Волошина Д.А., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 з ненаправлення солдата ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану його здоров`я і його придатності до подальшої служби за мобілізацією протиправною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 направити ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії для визначення стану здоров`я та придатності для подальшої служби за мобілізацією, забезпечивши направленням відповідної форми та необхідними для проходження військово-лікарської комісії документами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває на військовій службі за мобілізацією в Збройних силах України з 11.11.2022. Вказує, що неодноразово звертався до керівництва військової частини НОМЕР_1 щодо надання йому направлення на лікування, однак його звернення були залишені поза увагою. 24.02.2023 позивачу було зроблено операцію в ДУ "Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ", після чого його представник звернулася з адвокатським запитом до Міноборони, який в подальшому був перенаправлений до Військової частини НОМЕР_1 , з проханням надати направлення позивачу для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби. Однак, відповідач листом повідомив представника позивача про те, що позивач самовільно покинув район виконання завдань за призначенням, що унеможливлює надання йому направлення на проходження ВЛК. У подальшому представник позивача звернулася до Військової частини НОМЕР_1 , з проханням надати направлення позивачу для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби. Однак, відповідач так і не надав позивачу направлення для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби. Вказану бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу направлення для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби позивач вважає протиправною, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2023 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачам надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачам - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач правом надати відзив на позов не скористався, у встановлений судом строк документи до суду не надходили.

Згідно з ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією в Збройних силах України з 11.11.2022.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 №319 від 15.11.2022 солдата за призовом ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду солдата резерву 2 резервного взводу резервної роти.

Позивач зазначив, що під час проходження служби він звертався до медичних закладів з метою консультації та лікування, оскільки йому було встановлено діагноз - диспластична кардіоміопатія: Пролапс мітрального клапана 1 ст., хибна хорда у порожнині лівого шлуночка, синусова брадикардія.

Також, позивач вказав, що неодноразово звертався до керівництва Військової частини НОМЕР_1 щодо надання йому направлення на лікування, однак його звернення були залишені поза увагою.

Позивачу 24.02.2023 було проведено операцію в ДУ "Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ".

Представник позивача звернулася з адвокатським запитом №06-01/3 до Міноборони, який в подальшому був перенаправлений до Військової частини НОМЕР_1 , з проханням надати направлення позивачу для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби, обґрунтовуючи це тим, що позивачу було проведено операцію в ДУ "Інститут загальної та невідкладної хірургії ім. В.Т. Зайцева НАМНУ", внаслідок якої він не може нести військову службу.

Відповідач листом №642/1768 від 29.03.2023 повідомив адвоката про те, що позивач самовільно покинув район виконання завдань за призначенням, що унеможливлює надання йому направлення на проходження ВЛК.

У подальшому представник позивача звернулася до Військової частини НОМЕР_1 з клопотанням, у якому прохала надати направлення позивачу для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби.

Однак, відповідач так і не надав позивачу направлення для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби.

Вказану бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу направлення для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби позивач вважає протиправною, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, строк дії якого у подальшому продовжено та який діє й на сьогоднішній день.

Абзацом четвертим статті 1 Закону України від 21.10.1993 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Отже, військова служба передбачає професійну діяльність саме придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Позивач вказує на своє право на отримання направлення на медичний огляд до військово-лікарської комісії у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та проведеною йому операцією.

Відповідно до частини десятої статті 2 Закону №2232-XII та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Згідно із пунктом 1.1 глави 1 розділу І Положення № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це:

- медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);

- визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;

- установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (пункт 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402).

Пунктом 3.1 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням військового комісара ВЛК військових комісаріатів.

Згідно з пунктом 3.2 глави 3 розділу ІІ Положення № 402 військовозобов`язані, залежно від категорії запасу, військово-облікової спеціальності та призначення, підлягають повторному огляду ВЛК військових комісаріатів. Крім того, офіцери запасу підлягають повторному огляду зазначеними ВЛК під час чергового атестування, а рядовий, сержантський та старшинський склад запасу ВЛК військових комісаріатів - у разі зміни призначення.

Кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, окулістом, оториноларингологом, стоматологом, дерматологом, а за медичними показаннями і лікарями інших спеціальностей.

Пунктом 6.1 глави 6 розділу II Положення № 402 передбачено, що направлення на медичний огляд проводиться:

а) військовослужбовців строкової служби: командирами військових частин, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комісарами, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, а осіб, які перебувають на обстеженні та лікуванні у цивільному лікувально-профілактичному закладі психіатричного профілю, крім того, - головними лікарями цих закладів;

б) військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби): прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, органами управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, прокуратурою, судом, начальниками гарнізонів, штатних ВЛК, військових лікувальних закладів за місцем лікування, військовими комендантами гарнізонів та військовими комісарами.

Відповідно до пункту 6.4 глави 6 розділу II Положення № 402 у разі виявлення під час обстеження або лікування у військовому лікувальному закладі у військовослужбовця захворювання, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), які зумовлюють у мирний час непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби у мирний час, обмежену придатність у воєнний час (пункти "а", "б" статей Розкладу хвороб, без індивідуальної оцінки), у воєнний час - непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку, ці особи направляються на медичний огляд для встановлення ступеня придатності до військової служби за рішенням начальника військового лікувального закладу на підставі подання начальника лікувального відділення, у якому обстежується (лікується) військовослужбовець, про що робиться запис в історії хвороби (медичній книжці), який завіряється підписом начальника військового лікувального закладу.

Медичний огляд військовослужбовців, які отримали захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії), з метою визначення ступеня придатності до військової служби проводиться при визначеному лікарсько-експертному наслідку (результаті) захворювання, травми (поранення, каліцтва, контузії). Визначений наслідок (результат) захворювання, поранення, травми, контузії, каліцтва - це такий стан здоров`я, коли результати обстеження та лікування дають підстави ВЛК (ЛЛК) винести постанову про ступінь придатності до військової служби (служби за військовою спеціальністю), а подальше лікування не призведе до відновлення придатності до військової служби (пункт 6.10 глави 6 розділу II Положення № 402).

Аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що направлення на медичний огляд (військово-лікарську експертизу) військовослужбовців проводиться за направленням як прямих начальників від командира окремої частини, так і військових лікувальних закладів за місцем лікування.

Разом з тим, слід вказати, що позивачем не надано доказів того, що він дійсно має захворювання, внаслідок яких він є непридатним до військової служби. Також, матеріали справи не містять доказів того, що позивачем надавалися відповідні медичні документи командуванню Військової частини НОМЕР_1 , з яких би відповідач міг би прийняти рішення про необхідність направлення позивача для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби.

Разом з тим, судом встановлено, що позивач з 24.01.2023 безпідставно відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , оскільки самовільно її залишив, що позбавляє відповідача можливості встановити факт реального захворювання відповідача та вирішити питання про необхідність направлення його для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби.

Суд звертає увагу на те, що позивач факт своєї відсутності у військовій частині НОМЕР_1 з 24.01.2023 не заперечує. До того ж, позивачем не наведено жодних поважних, тобто об`єктивно незалежних від нього, обставин, які б підтверджували законність його відсутності на військовій службі за місцем її проходження з 24.01.2023 по день направлення відповідачу представником позивача адвокатського запиту про направлення позивача для проходження військово-лікарської комісії для визначення ступеню придатності до військової служби.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Суд зазначає, що направлення військовослужбовця для огляду військово-лікарською комісією передбачає ряд послідовних дій з боку безпосереднього начальника такого військовослужбовця, а саме: видати під підпис скерування, провести інструктаж. Фактична відсутність військовослужбовця за місцем проходження служби позбавляє безпосереднього начальника такого військовослужбовця можливості вчинити такі дії.

Водночас матеріали адміністративної справи не містять доказів подання позивачем рапорту до військової частини та отримання військовою частиною рапорту позивача з проханням направлити військовослужбовця для огляду військово-лікарською комісією.

У матеріалах справи міститься лише адвокатський запит представника позивача та аналогічне запиту клопотання представника позивача про направлення військовослужбовця ОСОБА_1 для огляду військово-лікарською комісією.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі - Статут), визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Відповідно до пункту 9 Статуту військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 12 Статуту про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Приписами пункту 14 Статуту передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі - Дисциплінарний Статут). Цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно з пунктом 115 Дисциплінарного Статуту вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Суд зазначає, що рапорт передбачає собою вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Приписами статті 20 Закону України від 02.10.1996 № 393/96-ВР «Про звернення громадян» передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

У свою чергу, порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016 № 735 (далі Інструкція № 735).

Положення Інструкції № 735 в частині терміну розгляду звернень повністю кореспондуються з вимогами Закону України «Про звернення громадян». Так, відповідно до пункту 5 глави ІІІ Інструкції № 735 звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.

Отже, приписами чинного законодавства України передбачено форму та порядок звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру.

Однак, дотримання позивачем вказаних положень матеріалами справи не підтверджується. У матеріалах справи відсутні будь-які докази направлення відповідачу саме позивачем рапорту або іншого звернення з проханням направлення позивача для проходження військово-лікарської комісії. Так само в матеріалах відсутні докази особистого звернення позивача до відповідача зі скаргами на стан здоров`я, про що представник позивача зазначає в позовній заяві.

Також, суд зазначає, що наведені вище положення законодавства передбачають право військовослужбовця на проходження військово-лікарської комісії за наявності достатніх підстав, а також ініціювання цих питань та подання рапортів з питань, що виникають під час проходження військової служби.

Однак, з матеріалів справи судом не встановлено, що позивачем подавалися відповідачу будь-які медичні документи, з яких би відповідач міг би прийняти рішення про необхідність направлення позивача для проходження військово-лікарської комісії.

Щодо поданого представником позивача адвокатського запиту до військової частини, то суд зазначає, що за положеннями частини 1 статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - це письмове звернення адвоката, подання якого обумовлене необхідністю отримання інформації або копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

Тобто, адвокатський запит є засобом отримання адвокатом інформації або копій документів, тому, у даному випадку, не є належним зверненням позивача на адресу відповідача для вирішення питання про направлення на ВЛК на підставі рапорту позивача.

Суд зазначає, що адвокатський запит не може ототожнюватися з рапортом або іншим зверненням військовослужбовця до командування військової частини, тому відповідач не зобов`язаний сприймати адвокатський запит представника позивача як рапорт військовослужбовця та надавати відповідне направлення військовослужбовцю, а зобов`язаний лише надати відповіді на питання, поставлені в адвокатському запиті.

До того ж, ні в адвокатському запиті, поданому представником позивача до військової частини, ні в позовній заяві не вказано жодних причин, з яких позивач не міг особисто, в установленому порядку, звернутися з рапортом до військової частини, повідомити підстави для необхідності направлення його для проходження військово-лікарської комісії та надати відповідні медичні документи.

У силу правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу того, що позивачем було подано у встановленому порядку рапорт до відповідача, а відповідачем такий рапорт не було розглянуто.

Так, звертаючись до суду, позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення позивача на проведення військово-лікарської експертизи, однак під час розгляду адміністративної справи не встановлений факт подання позивачем рапорту в установленому порядку, не встановлено підстав для проведення на час звернення позивача медичного огляду ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби та не встановлено, що позивач самостійно здійснював будь-які дії для отримання від командування Військової частини НОМЕР_1 такого направлення, адже 24.01.2023 позивач самовільно залишив Військову частину НОМЕР_1 .

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, також встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.А. Волошин