Справа № 120/11582/23
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 листопада 2023 р. Справа № 120/11582/23

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жданкіної Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач 1) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник позивача вказав на протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, яким його довірителю відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а тому таке, на його думку, слід скасувати.

З метою захисту прав та інтересів позивач через свого представника звернулась з даним адміністративним позовом до суду та, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.08.2023, просить зобов`язати відповідача призначити і виплачувати їй з 09.06.2023 пенсію за вислугу років згідно п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", шляхом зарахування до спеціального стажу роботи періоду з 01.11.1993 по 31.05.2023.

Ухвалою суду від 11.09.2023 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

02.10.2023 на адресу суду від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що пенсійний вік, визначений пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та становить 55 років, проте станом на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах (09.06.2023) позивач досягла 53 річного віку. Відтак, враховуючи те, що вона 1969 року народження, питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до зазначеної норми може розглядатися після досягнення нею 55 років, а саме 01.01.2028. За наведених обставин представник відповідача просив відмовити в задоволенні адміністративного позову повністю.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

09.06.2023 позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України з метою реалізації свого права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, про що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області було прийнято Рішення №72 від 16.06.2023 про відмову в призначені такої в зв`язку з недосягненням 60 років визначених ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В даному рішенні зазначено, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 09.06.2023. Пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 60 років. Вік заявниці 53 років 06 місяців. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01.01.2028 становить не менше 35 років. За доданими документами до страхового стажу враховано всі періоди. Страховий стаж становить 37 років 01 місяців 03 дні.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 2-1 Прикінцевих положень Закону 1058-IV визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотримання умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років. З 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців. З 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років, з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців.

Згідно Переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 (далі Перелік № 909), зокрема, в загально освітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної, навчально-виробничої частини або з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги, практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інші форми гурткової роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 затверджений Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким передбачено, що посади директора позашкільного навчального закладу (на якого поширюються умови оплати праці працівників установ і закладів освіти), вчителів, викладачів всіх спеціальностей, інструкторів фізкультури, методистів належить до категорії педагогічних працівників.

Відповідно з записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.11.1985, ОСОБА_1 01.11.1993 прийнято на посаду вихователя Вінницького міського будинку дитини на підставі наказу №79 від 01.11.1993; 31.12.2002 звільнена по переводу згідно з наказом №60-к від 31.12.2002; 01.01.2003 прийнята на посаду вихователя по переводу до Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини на підставі наказу №1-к від 01.01.2003; 31.05.2023 звільнена за угодою сторін згідно з наказом №17-к від 23.05.2023.

Таким чином, за даними трудової книжки, спеціальний стаж за вищезазначеними періодами роботи позивача становить понад 29 років 06 місяців, що є достатнім для призначення особі пенсії за вислугу років згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Наявність в позивача відповідного спеціального страхового стажу, окрім іншого, підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою КНП "Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради" №01-12 від 02.06.2023 (а.с. 32).

Водночас Головне управління Пенсійного фонду в Тернопільській області обґрунтовуючи правомірність відмови у призначення позивачу пенсії за вислугу років посилалось на те, що остання не досягла 60 річного віку визначеного ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З даного приводу суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи слідує, що позивач, яка тривалий час працювала в закладах освіти, відноситься до категорії осіб, на яких поширюють свою дію положення статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Пунктом "е" статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Так, дійсно, з прийняттям Закону № 213 було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами "д", "е", "ж" статті 55 Закону № 1788, а Закон № 911 встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (п. "е" ст. 55 Закону №1788) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному КМУ.

Проте, Конституційний Суд України ухвалюючи Рішення №2- р/2019, яким визнав неконституційними положення пункту "а" статті 54, положення статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року №1788-ХІІ (зі змінами, внесеними законами України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року №213, Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року № 911VIII), якими було встановлено обмеження щодо віку та стажу при призначенні пенсії за вислугу років, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому Рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати де досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що при запровадженні юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, як додаткову умову для призначення пенсії за вислугу років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Відповідно до статті 51 Закону №1788 пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З аналізу наведених правових норм, Конституційний Суд України дійшов висновку, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного (для працівників, зазначених у пунктах "е", "ж" статті 55 Закону № 1788 - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1,3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213 до оспорюваних положень Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788. А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788.

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "є", "єм, "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення Закону № 1788 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зазначені зміни неконституційними і ці норми втратили чинність з дня ухвалення КСУ Рішення №2-р/2019 - з 04.06.2019.

Таким чином, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (09.06.2023) на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від віку, при наявності на день звернення спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.

Як встановлено судом під час розгляду справи, станом на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, її спеціальний страховий стаж становив понад 29 років, а вік - 53 роки, а відтак позивач відповідала умовам для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Отже, враховуючи все викладене, суд зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №72 від 16.06.2023 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити з 09.06.2023 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з одночасним зарахуванням до спеціального стажу періоду роботи на посаді вихователя з 01.11.1993 по 31.05.2023.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 1073,60 грн. належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №72 від 16.06.2023 про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, згідно з пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 09.06.2023, з одночасним зарахуванням до спеціального стажу роботи ОСОБА_1 період з 01.11.1993 по 31.05.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три гривні) 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , Паспорт серії НОМЕР_2 )

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46000, )

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна