Справа № 280/3387/23
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2023-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 280/3387/23

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2023 ( суддя першої інстанції Бойченко Ю.П.) в адміністративній справі №280/3387/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

25.05.2023 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи Центр пробації, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Державної установи Центр пробації щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та направленні до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документів, передбачених постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 за № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб;

зобов`язати Державну установу Центр пробації підготувати та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області документи ОСОБА_1 , передбачені постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 за №3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а частини 1 статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 26.05.2004 по 20.04.2023 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України. Після звільнення позивач звернулася до відповідача із заявою з проханням підготувати та направити до ГУ ПФУ в Запорізькій області документи щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Проте, отримала відмову, обґрунтовану тим, що її календарна вислуга років менша, ніж передбачена законодавством. Однак, ОСОБА_1 із такою відмовою не погоджується, оскільки при призначенні пенсії враховується саме пільгова вислуга років, яка у позивача становить 25 років 02 місяці 12 днів. За таких обставин вважає позовні вимоги обґрунтованими та просить їх задовольнити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2023 позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Апелянт вказує на те, що положення абзацу 1 пункту 3 Порядку № 393 в попередній редакції застосовувалися для призначення пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови. Натомість у оновленій редакції Постанови КМУ № 393 абзац перший пункту 3 застосовується для визначення розміру пенсії. Оновлена редакція Порядку № 393, за твердженням відповідача, прийнята для усунення протиріч при застосуванні пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ, забезпечення прав і соціальної підтримки громадян, які набули права на пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ, недопущення втрат Державного бюджету України, а також усунення причин неоднозначного тлумачення положень Закону № 2262-ХІІ.

Відповідно до п.3 ч.1ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що Наказом Державної установи Центр пробації від 23.03.2023 № 297/к Про особовий склад підполковника внутрішньої служби ОСОБА_1 звільнено за п. 5 ст. 23 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу України та п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів). Вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні складає 18 років 10 місяців 24 дні; у пільговому обчисленні 25 років 02 місяці 12 днів.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 08.05.2023 про підготовку та направлення до ГУ ПФУ в Запорізькій області документів, передбачених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1, для вирішення питання про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. а ч. 1 ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Листом від 16.05.2023 № 212/М-253/10/Ян-23 відповідач повідомив, що підстави для задоволення заяви відсутні у зв`язку із відсутністю календарної вислуги років 25 календарних років і більше.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідками розгляду справи, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційої скарги, а також виходячи із меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає вірним рішення суду першої інстанції по суті виходить з наступного

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Згідно із пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою щодо підготовки документів для призначення йому пенсії) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 01.10.2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року встановлено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, особам із спеціальним званням Бюро економічної безпеки, особам, зазначеним у пункті "ж" статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", під час призначення пенсії згідно з пунктом "а" частини першої статті 12 зазначеного Закону додатково зараховується час навчання в межах до п`яти років (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби, Бюро економічної безпеки або до призначення на відповідну посаду із розрахунку - один рік навчання за шість місяців служби.

Для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в закладах охорони здоров`я, призначених для тримання і лікування інфекційних хворих засуджених та надання психіатричної допомоги, за переліком посад і в порядку, затверджуваних Міністерством юстиції - один місяць служби за два місяці.

Колегія суддів звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років".

При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії.

Колегією суддів встановлено, що вислуга років ОСОБА_2 на день звільнення у календарному обчисленні становить 18 років 10місяців 24 дні, у пільговому обчисленні - 25 років 02 місяці 12 днів.

Виходячи з наведеного, в Законі № 2262-XII не вказано, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності 18 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності 25 років, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17.

Щодо компетенції відповідача направити відповідні документи до Пенсійного фонду.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 затверджений бланк подання про який йдеться у пункті 12 Порядку 3-1 (назва якого «Подання про призначення пенсії»).

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх з справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України.

Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).

У самому бланку відсутня можливість відобразити позицію структурного підрозділу щодо непризначення особі пенсії.

Отже, можна зробити висновок, що подання є документом який направляється структурним підрозділом до Пенсійного фонду України тільки у випадку наявності у особи (відносно якої вирішується питання) права на пенсію за вислугу років.

При цьому, саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення.

Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України або відмовити у такому поданні.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які проходили службу, зокрема в органах внутрішніх справ, Національній поліції є, зокрема Закон № 2262-ХІІ.

Пунктом "б" статті 1-2 Закону №2262-ХІІ передбачено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Так, згідно із пунктом «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ (в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою щодо підготовки документів для призначення йому пенсії) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 01.10.2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних роки і більше. До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Отже, положеннями статті 12 Закону N 2262-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років відповідно виникає за наявності двох умов: звільнення зі служби та наявності необхідної вислуги років.

Моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби.

Відмовляючи у задоволенні заяви, відповідач виходив із того, що на день звільнення зі служби календарна вислуга років позивачки за час її роботи становила 18 років 10 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років з огляду на те, що пенсія за вислугу років призначається при наявності саме календарної, а не загальної чи пільгової вислуги років.

Разом з цим колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом.

Колегія суддів наголошує на тому, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження служби для зарахування його до стажу є Закон № 2262-ХІІ.

Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, порядком № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі 805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону №2262-ХІІ у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-ХІІ.

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18.

У вищезазначеній постанові Судова палата сформувала наступні правові висновки: «В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів). Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до порядку №393».

У справі, яка розглядається встановлено, що на момент звільнення позивачки зі служби її вислуга років в календарному обчисленні становила 18 років 10 місяців 24 дні. Матеріалами справи також підтверджується, що вислуга років позивачки в пільговому обчисленні становить 25 років 02 місяців 12 днів.

Таким чином, у справі, що розглядається, позивачка не має календарної вислуги років для призначення пенсії, проте, в неї наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 3 постанови №393, що не оспорюється сторонами.

Порядком 3-1передбачено, що заява про призначення/перерахунок пенсії, заява про призначення пенсії за вислугу років тощо, подається до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України, Міністерства юстиції України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби судової охорони, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Національної гвардії України, Національної поліції України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України, Управління державної охорони України, за останнім місцем служби.

Отже помилковою є позиція апелянта, оскільки в даному випадку не йдеться про зарахування або визначення періоду пенсії, в даному випадку спірним є направлення до ГУ ПФУ в Запорізькій області пакет документів для вирішення питання стосовно призачення пенсії.

Відповідно до Порядку 3-1, уповноважений орган (структурний підрозділ) надає допомогу особі в одержанні необхідних для призначення пенсії документів та у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії.

За п.6 ч.5 Порядку 3-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів приймається органом, що призначає пенсію за місцем фактичного проживання особи, не пізніше 10 днів з дня надходження заяви.

Насамперед, вислуга років позивачки в календарному та пільговому обчисленні визначається уповноваженим органом на підставі інших документів, зокрема трудової книжки, послужного списку та ін., які відповідно до вимог законодавства і мають бути враховані уповноваженим органом під час прийняття рішення про наявність чи відсутність у позивача права на пенсію за вислугу років.

Постановою №393, на яку посилається апелянт в обґрунтування своєї позиції щодо безпідставності нарахуванні пільгової пенсії позивачці, визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років.

Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах.

Тобто, на відповідача покладено функції щодо оформлення всіх необхідних документів для призначення пенсії які направити до органу для призначення за Законом пенсій.

Відповідно до вказаного Порядку уповноважені структурні підрозділи міністерств та відповідних служб наділені лише повноваженнями на підготовку та подання за зверненням особи необхідних документів до відповідних пенсійних органів, що призначають пенсії. В свою чергу рішення щодо призначення або відмови в призначенні певного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» приймають органи Пенсійного фонду України (стаття 49 Закону).

Отже, колегія суддів зазначає, що виключно органи Пенсійного фонду України уповноважені приймати рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії тим категоріям осіб, на яких розповсюджується дія Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», тому дії відповідача з відмови ОСОБА_1 в підготовці та поданні до пенсійного органу документів для призначення пенсії за вислугу років є протиправними.

З урахуванням наведеного, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому колегія суддів зазначає, що оскільки уповноважений орган заяву позивача про призначення пенсії не розглядав та рішення про наявність чи відсутність у позивачки вислуги років або права на пенсію за вислугою років у передбаченому законодавством порядку не приймав, то суд позбавлений права та можливості вирішувати питання про наявність у позивачки права на пенсію і про достатність відповідної вислуги років та робити правові висновки щодо цього.

Фактично з цього приводу між сторонами спір ще не виник.

Враховуючи спірні правовідносини в даній справі, та обставина, що до Постанови №393 вносилися зміни, зокрема, постановою КМУ від 16.02.2022 № 119, не впливає на спірні правовідносини.

З огляду на наведене, порушене право позивачки підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідача направити необхідні документи до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає про передчасністть висновків відповідача щодо відсутності у позивачки підстав для призначення пенсії за вислугу років на підставі статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Суд враховує також положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), у якому, між іншим, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, які може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308,311,315,316,321,322,325,328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи "Центр пробації" залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.07.2023 в адміністративній справі №280/3387/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 07 листопада 2023 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 13 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя Л.А. Божко

суддя А.В. Суховаров