Справа № 440/1703/23
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 р. Справа № 440/1703/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 року, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Ясиновський, м. Полтава, повний текст складено 17.07.23 року у справі № 440/1703/23

за позовом ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті , Відділу державного нагляду (контролю) на транспорті у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) на транспорті у Полтавській області, в якому просила суд визнати протиправним та скасувати постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №190809 від 05.01.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно - господарського штрафу №190809 від 05.01.2023 року є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_1 є власником транспортного засобу RENAULT MAGNUM д.н.з. НОМЕР_1 , вказаного в спірній постанові, однак, цей транспортний засіб був переданий в позичку ОСОБА_2 , на час перевірки позивачем не використовувався, позивач не здійснює господарську діяльність у сфері транспортних послуг, а отже, позивач не є автомобільним перевізником в розумінні статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі № 440/1703/23 відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Позивачка, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі № 440/1703/23 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачка посилається на те, що за своєю правовою природою штраф, який застосовується до автомобільних перевізників відповідно до статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", є адміністративно-господарським штрафом, а тому він може бути застосований виключно до суб`єкта господарювання, у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності у сфері автомобільного транспорту. Зазначає, що позивачка надавала документальний доказ, який беззаперечно встановлює, що вона не здійснює жодну господарську діяльність, зокрема із надання послуг по перевезенню вантажів. Позивач володіє вищезазначеним транспортним засобом на підставі права власності, проте не являється фізичною особою-підприємцем і вищевказаний транспортний засіб передав у законне користування.

Також позивачка просить звернути увагу на її життєву модель поведінки та складне матеріальне становище. Отримавши запрошення на розгляд справи про порушення автомобільного законодавства на 05.01.2023 року, позивачка не маючи фінансової можливості прибути, неодноразово телефонувала до відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області, проте телефон, вказаний у документі, не відповідав. Згодом написала на офіційну електронну адресу, вказану у запрошенні, обґрунтоване пояснення щодо неможливості прибуття на такий розгляд та надала належні та законні докази, що транспортний засіб перебуває не в її законному користуванні, окремо повідомила, що не являється суб`єктом господарювання та не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт». Проте уповноважена посадова особа Державної служби України з безпеки на транспорті Валерій Звагольський діяв незаконно, грубо порушуючи Конституцію України, Закон України «Про автомобільний транспорт», не дослідивши об`єктивно обставини справи, не взявши до уваги пояснення та заперечення, проігнорувавши законне право на захист, виніс постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 05 січня 2023 року № 190809.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 09.11.2022 на ділянці автодороги а/д Київ-Одеса 210 км 450 м. посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку №012920 від 01.11.2022 (а.с. 44) проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки RENAULT MAGNUM д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 (а.с. 51).

За результатами перевірки складено акт №338499 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.11.2022 (а.с. 47), у якому зазначено про порушення вимог абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме: повна маса 40290 кг, що перевищує на 11,9% норми, одиночна вісь 13520 кг, що перевищує 17,5% норми (а.с. 47). Акт перевірки №338499 від 09.11.2022 підписаний водієм транспортного засобу ОСОБА_2 (а.с. 47), з зазначенням водієм ОСОБА_2 пояснення, що про перегруз він не знав.

21.12.2022 відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті направлено на адресу позивачки повідомлення №47812/36/24-22 від 20.12.2022 про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, призначеної на 05.01.2023 з 10:00 до 12:00 (а.с. 53, 54).

На розгляд справи 05.01.2023 р. позивач чи уповноважена ним особа не прибули, документів не направили.

За результатами розгляду справи про порушення законодавства на автомобільному транспорті 05.01.2023 т.в.о. начальника відділу Державного нагляду (контролю) у Полтавській області Звагольським Валерієм на підставі абзацу 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №190809 у сумі 17000 грн відносно ОСОБА_1 , як власниці транспортного засобу, за допущення перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10% до 20% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу 09.11.2022, а/д Київ-Одеса, км 210+450, ТЗ RENAULT, д.н. НОМЕР_1 (а.с. 43).

Не погодившись з постановою відділу Державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно-господарського штрафу №190809 від 05 січня 2023 року, позивачка звернулася до суду з позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова від 05.01.2023 №190809 винесена відповідно до чинного законодавства уповноваженим державним органом, в межах повноважень, визначених Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), та щодо належного суб`єкта за наявності встановленого факту порушення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 за №2344-ІІІ (далі - Закон №2344), Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 за №1567 (далі - Порядок №1567).

Відповідно до ст. 1 Закону №2344 автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл узгодження умов та режимів перевезень - додатковий дозвіл, що видається уповноваженими органами на проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу.

Статтею 5 Закону №2344 визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

У відповідності до статті 6 Закону №2344 державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Відповідно до ч. 12 ст. 6 Закону №2344 державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Згідно із пунктом 15 Порядку за №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно зі ст. 48 Закону №2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством, які водій повинен мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам.

З матеріалів справи встановлено, що 09.11.2022 на ділянці автодороги а/д 210км.+450м посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті на підставі направлення на рейдову перевірку №012920 від 01.11.2022 (а.с. 44) проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки RENAULT, номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та за кермом якого перебував водій ОСОБА_2 (а.с. 5-6, 47, 51).

За результатами перевірки складено акт №338499 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.11.2022 (а.с. 47), у якому зазначено про порушення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень, а саме: повна маса 40290 кг, що перевищує на 11,9 % норми, одиночна вісь 13520 кг., що перевищує на 17,5 % норми, у тому числі порушення, відповідальність за які передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 % при перевезенні подільного вантажу 09.11.2022, а/д Київ-Одеса, км 210+450, ТЗ RENAULT, д.н. НОМЕР_1 (а.с. 47).

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

У відповідності до п. 26 Порядку №1567 про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності).

У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.

Колегія суддів встановила, що 20.12.2022 р. на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) яка зазначена як власник в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, що надавалося водієм під час проведення перевірки, та зазначена позивачкою в позовній заяві, рекомендованим листом №387 направлено повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт за вих. №47812/36/24-22 від 20.12.2022 р. Поштове відправлення №387 отримано позивачем 31.12.2022 р., тобто за 5 днів до призначеної дати розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що не заперечується сторонами.

Однак, жодних пояснень/заперечень щодо виявленого порушення та притягнення до відповідальності від позивачки на адресу Укртрансбезпеки не надійшло, так само як до позовної заяви та апеляційної скарги жодних доказів на підтвердження такого звернення не додано, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги про ігнорування під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та винесення оскаржуваної постанови заперечень позивача проти наявності підстав для притягнення до відповідальності.

Позивачка на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт у призначену дату та час не з`явилась.

За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункт 27 Порядку №1567).

Абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону №2344 передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене та зважаючи на допущене порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону №2344, 05.01.2023 р. Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області винесено постанову №190809 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 10 % до 20 % включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу.

Відповідачем вказана постанова разом із супровідним листом №1203/36/24-23 від 09.01.2023 надіслана рекомендованим листом з повідомленням на адресу позивача, що підтверджується копією списку згрупованих поштовх відправлень листів рекомендованих №459 від 09.01.2023 та не заперечується сторонами.

Відтак, Відділом державного нагляду (контролю) у Полтавській області в повній мірі дотримано вимог Порядку №1567 щодо належного повідомлення автомобільного перевізника про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та направлення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Колегія суддів зазначає, що позивачкою фактичні обставини проведення перевірки, факт виявлення порушення в частині перевищення встановлених габаритно-вагових норм не оспорюються, заперечується виключно факт вчинення нею особисто порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, єдиним доводом апеляційної скарги є те, що позивачка не є суб`єктом відповідальності за статтею 60 Закону № 2344, оскільки не є автомобільним перевізником.

Колегія суддів не може погодитись з таким доводом апеляційної скарги, та зазначає наступне.

Аналіз положення Закону № 2344 дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом 15 частини 1 статті 60 Закону № 2344, застосовується до автомобільних перевізників.

В розумінні ст.1 Закону № 2344 автомобільним перевізником є фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Позивачкою в підтвердження, того що вона не є автомобільним перевізником, надала до матеріалів справи договір позички транспортного засобу від 01.10.2022 року, згідно умов якого 01.10.2022 між позивачкою ОСОБА_1 (позичкодавець) та ОСОБА_2 (користувач) укладено договір позички транспортного засобу (а.с. 9-10), відповідно до умов якого позичкодавець передає, а користувач приймає в тимчасове безоплатне користування спеціалізований сідловий тягач-Е Renault Magnum, 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (пункт 1.1). Транспортний засіб є власністю позичкодавця і зареєстрований за ним у Центрі ДАІ 5843 12.07.19 р. (пункт 1.2). Пунктом 2.1 договору встановлено, що строк, на який передається в користування транспортний засіб, становить 6 календарних місяців з моменту його передачі (а.с.9-10).

Відповідно до ч. 4 ст. 828 Цивільного кодексу України, договір позички транспортного засобу (крім наземних самохідних транспортних засобів), в якому хоча б однією стороною є фізична особа, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак, договір позички транспортного засобу від 01.10.2022 року, який наданий позивачем до позову в підтвердження того, що такий транспортний засіб перебував в користуванні ОСОБА_2 , нотаріально не посвідчений, а відтак він є нікчемним та не створює жодних прав та обов`язків, тому не є належним доказом передачі вказаного транспортного засобу в користування позивачкою, зокрема у період виявлення порушення, іншій особі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що, перевіряючи на правомірність оскаржувану постанову, суд встановлює обставини, які існували станом на момент, коли відповідачем було прийнято вказану постанову про накладення на позивача штрафу.

Ні водієм під час виявлення порушення та складання акту перевірки, ні позивачем, після отримання повідомлення про розгляд справи відповідачем, не було повідомлено відповідача та його уповноважених осіб про передачу транспортного засобу власником іншим особам та не було надано належних та допустимих доказів в підтвердження вказаних обставин, як не було їх і надано до позову з огляду на те, що наданий договір не було посвідчено нотаріально.

В ході проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) водієм транспортного засобу було надано працівникам Укртрансбезпеки лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу щодо автомобіля та напівпричепа, посвідчення водія та товарно-транспорту накладну. Інших документів надано не було.

Під час проведення перевірки водієм транспортного засобу ОСОБА_2 не було повідомлено працівникам Укртрансбезпеки про факт передачі згаданого транспортного засобу йому в користування на підставі договору позички транспортного засобу, укладеного між ним та позивачкою, так само як і не було надано копії такого договору.

Водночас, відповідно до положень Порядку №1567 виявлення та встановлення факту порушення автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт здійснюється саме на момент проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі).

Довід апеляційної скарги, що позивачем на офіційну електронну адресу відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області, направлялось обґрунтоване пояснення щодо неможливості прибуття на розгляд справи та належні та законні докази, що транспортний засіб перебуває не в її законному користуванні, колегія суддів вважає безпідставним та необґрунтованим, оскільки відповідач заперечив отримання будь-яких документів від позивача, а позивач, в свою чергу, окрім як зазначення про це в позові та апеляційній скарзі, не надав жодних належних та допустимих підтверджень вказаних доводів.

Будь-яких інших доказів в підтвердження передачі вказаного транспортного засобу позивачем на законних підставах ОСОБА_2 в момент вчинення правопорушення позивачем до матеріалів справи не надано та матеріали справи не містять, при тому, що в графі ТТН№005796 від 08.11.2022 р. автомобільний перевізник вказано ФОП ОСОБА_3 (а.с. 52).

Крім того. колегія суддів зазначає, що п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 (далі - Порядок №1388), власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представник зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Крім того, згідно з абзацом четвертим пункту 16 №1388, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 16 Порядку №1388 тимчасовий реєстраційний талон видається сервісним центром МВС за бажанням користувача чи розпорядника транспортним засобом та за зверненням власника, що передав транспортний засіб у користування і/або розпорядження фізичній або юридичній особі на строк, зазначений у його заяві або документах, які підтверджують право користування і/або розпорядження транспортним засобом.

Відповідно до п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 № 379, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додаток 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформлюється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Позивачем не надані докази тимчасової реєстрації транспортного засобу.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства, власник транспортного засобу в разі передачі транспортного засобу в тимчасове користування має здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів, зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підстава використовується транспортний засіб (договір оренди та тимчасовий реєстраційний талон).

Таким чином колегія суддів вважає, що суб`єктом відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм є саме автомобільний перевізник, який за порушення законодавства про автомобільний транспорт несе відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм.

Отже, колегія суддів вважає, що в даному випадку саме позивача, який є власником спірного транспортного засобу, слід вважати автомобільним перевізником і, відповідно, він несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», не спростовується матеріалами справи, що, насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення.

Разом з цим слід зазначити, що позивач не був позбавлений права під час розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт надати пояснення та/або додаткові докази Державній службі України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) на транспорті у Полтавській області щодо складення документів відносно неналежної особи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, висновок відповідача до допущення порушень законодавства про автомобільний транспорт позивачем як власником транспортного засобу відповідає фактичним обставинам справи. Надані відповідачем письмові докази в повній мірі спростовують твердження позивача, на підтвердження яких не надано жодного належного доказу.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що підстав для скасування постанови відділу Державного нагляду (контролю) у Полтавській області про застосування адміністративно - господарського штрафу №190809 від 05.01.2023 року не має, а тому, оскаржуване рішення відповідає критеріям правомірності, встановлених в ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі № 440/1703/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.07.2023 по справі № 440/1703/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко