Справа № 627/856/23
Суддя: Бугаєнко І. В.
Дата ухвалення: 2023-11-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 627/856/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року смт Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бугаєнко І.В.,

за участі секретаря Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Краснокутськ адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа - поліцейський Сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старший сержант поліції Пушкар Дмитро Володимирович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд: 1) скасувати постанову поліцейського Сектору поліцейської діяльності №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Пушкаря Д.В., серії ЕАТ №7776147 від 20.09.2023 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.; 2) стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківської області, судові витрати у розмірі 536 грн. 80 коп.

Свою заяву позивач мотивує тим, що 20.09.2023 року поліцейським РПП СПД №1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області, старшим сержантом поліції Пушкарем Д.В. була винесена постанова серії ЕАТ № 7776147, якою її визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП, з якої вбачається, що 20.09.2023 року о 15:06 в с. Качалівка по вул. Китченка, 52, керуючи транспортним засобом Volkswagen Golf, перевозила дитину зростом 144 см, у транспортному засобі, без використання дитячої утримуючи системи, що дана змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього тз, чим порушив п.21.11.б ПДР забороняється перевозити дітей зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12 річного віку, - у транспортних засобах обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда. За що накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 510 грн.

Позивач вважає, що дана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

У постанові відсутнє посилання на технічний засіб, яким здійснено відеозапис (не вказані його ідентифікаційні дані - наприклад, серійний або службовий номер відеореєстратора або бодікамери). Крім того, з правами та обов`язками передбаченими ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, позивача ознайомлено не було, що позбавило її можливості скористатись послугами адвоката, чим було порушено право останньої на захист. Також, не зрозуміло, яким чином поліцейський ОСОБА_2 визначив зріст дитини, яка їхала в автомобілі, зазначивши у постанові «перевозила дитину зростом 144 см», дитину поліцейським запрошено не було, жодних дій які б дали змогу заміряти зріст дитини поліцейським не проводилось, вони навіть не спілкувались. Позивач зазначає, що зріст дитини станом на 22.09.2023 року становить 1 м 60 см.

Позивач вказує, що відповідно до положень ПДР, які діяли на момент вчинення адміністративного правопорушення та винесення 20.09.2023 року поліцейським Пушкарем Д.В. постанови за ч. 10 ст. 121 КУпАП, відсутнє таке порушення як заборона перевезення дітей, що не досягли 12-річного віку у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу. Поліцейський при винесенні постанови, вказаних обставин не врахував та застосував закон, який не підлягав застосуванню, кваліфікувавши дії позивачки, відповідно до підпункту "б" пункту 21.11 ПДР в редакції Постанови КМ № 876 від 01.10.2008, яка діяла до 24.02.2021 року, тобто до вчинення правопорушення.

Позивач не погоджуюється із зазначеним рішенням поліцейського, та вважає, що нею не було порушено правил дорожнього руху, а тому постанова серія ЕАТ №7776147 від 20.09.2023 року є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду.

Позивач у відкрите судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду повідомлялися належним чином, у відзиві на позовну заяву сформованому в системі «Електронний суд» 18.10.2023 року, просять у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити, розгляд справи проводити без участі представника Головного управління Національної поліції в Харківській області вважають оскаржувану постанову серії ЕАТ №7776147 від 20.09.2023 вважають законною та обґрунтованою. Представник відповідача зазначає, що підставою для винесення оскаржуваної постанови серії ЕАТ № 7776147 від 20.09.2023 стало те, що 20.09.2023 позивачка перевозила дитину зросту 144 см у транспортному засобі Volkswagen Golf без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристрибнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього тз. Зазначені у позовній заяві доводи позивачки спростовуються відеозаписом, який записано працівниками поліції за допомогою нагрудної камери. Із відеозапису вбачається, що поліцейським на блок-посту з метою перевірки документів було зупинено транспортний засіб Volkswagen Golf днз НОМЕР_1 , власником якого є позивачка. В ході перевірки документів, було виявлено, що позивачка перевозила дитину на передньому сидінні авто і при цьому не використовувала ні ремінь безпеки, ні спеціальний засіб, який дає змогу пристебнути дитину за їх допомогою, що є порушенням вимоги п.21.11.б ПДР України та вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.10 ст. 121 КУпАП. Представник відповідача зазначає, що таким чином на відеозаписі із нагрудної відеокамери поліцейського зафіксовано момент перебування дитини на передньому сидінні без використання спеціального засобу (авто крісла), що стало підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за порушення п.21.11.б Правил дорожнього руху, а саме перевезення дитини на передньому сидінні автомобіля без використання спеціальних засобів що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу. Окрім того, з вищевказаного відео вбачається, що позивачка визнала факт що перевозила дитину 11 років не пристебнутою на передньому сидінні та прохала її не притягувати до адміністративної відповідальності, повідомила, що така ситуація склалася через те, що вони нібито запізнюються. Однак, зазначений вище обов`язок здійснення перевезення дітей на передньому сидінні у транспортних засобах, без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу, є безальтернативним та не може звільнити водія від виконання такого у будь-який спосіб чи за наявності різного роду суб`єктивних причин. Представник відповідача вважає, що поліцейським беззаперечно було встановлено факт порушення ПДР позивачкою, що підтверджується вказаним відеозаписом та словами самої позивачки. Представник відповідача зазначає, що позивачкою було до позовної заяви долучену довідку, нібито від сімейного лікаря, однак вказана довідка не містить ні дати, ні реєстраційного номеру закладу, а тому є неналежним доказом та не свідчить про відсутність адміністративного правопорушення. Винесення оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача відповідало вимогам закону та посадовим інструкціям поліцейського, і було спрямоване на дотримання безпеки дорожнього руху. Таким чином, поліцейським було виявлено порушення позивачкою вимог підпункту б) пункту 21.11 ПДР України, а тому поліцейський діяв правомірно в межах діючого законодавства, на думку представника відповідача, підстав для скасування постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не вбачається. Крім того, представник відповідача зазначає, поліцейський в порядку передбаченому статтями 276, 278 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпочав розгляд справи про адміністративне правопорушення, при цьому, роз`яснив права та обов`язки особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і які передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та строк оскарження постанови відповідно до статті 289 КУпАП, про що мається підпис позивачки на постанові, вручивши копію постанови останній, про що також мається її підпис.

Третя особа - поліцейський Сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старший сержант поліції Пушкар Д.В., у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи надав до суду відзив на позов, в якому просить справу розглядати у його відсутність. У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначив, що під час несення служби в с. Качалівка Богодухівського району Харківської області працівниками поліції було зупинено транспортний засіб «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , за порушення п.21.11«б» Правил дорожнього руху - порушення правил перевезення дітей. Після зупинки він підійшов до водія, належним чином представився, пояснив причину зупинки та підстави перевірки документів, після чого, попросив пред?явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України. Під час перевірки документів полійеський повідомив водія ОСОБА_1 про те, що вона порушила правила перевезення дітей, а саме: перевезення дитини зростом 144 см без використання дитячої утримуючої системи, а саме крісла та, встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, було прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП. Зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення ним було дотримано всіх процедур, які зазначені в ст. ст. 276-277, ст. ст. 278-279, та ст. ст. 280, 283 КУПАП, роз?яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності відповідно до ст. ст. 56, 57, 59, 62, 63 Конституції України, а також ст. 268 КУпАП. Водію було роз?яснено причини зупинки, повідомлено про її права, що зафіксовано на відеозапис з нагрудного відеореєстратора. Доказом встановлення вини ОСОБА_1 у порушенні ПДР, є винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та відеозапис, зафіксований на нагрудну камеру, а тому твердження позивача спростовуються матеріалами справи про адмінстративне правопорушення, що підтверджують порушення позивачем ПДР. ОСОБА_2 зазначає, що пунктом 21.11 «б» Правил дорожнього руху України передбачена заборона на перевезення дітей, зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12-річного віку,- у транспортних засобах, обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля - без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда. ОСОБА_2 зазначає, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП. Тому, за результатами розгляду адміністративної справи до позивача ОСОБА_1 , застосовано адміністративне стягнення - штраф у розмірі 510 грн. Поліцейським, як посадовою особою, що наділена дискреційними повноваженнями, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням докази порушення позивачем ПДР, маючи відповідні повноваження, зроблено висновок про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Підстав для умисного спотворення обставин події не було. Тому, відповідач вважає, що розглядаючи дану справу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, доходить наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, ст.ст. 9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, судом встановлено, що 20.09.2023 року поліцейським Сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старшим сержантом поліції Пушкар Дмитром Володимировичем винесено постанову серії ЕАТ №7776147, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП/а.с.9/.

Диспозицією ч. 10 ст. 121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил перевезення дітей.

Відповідно до вимог ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з п.п.8, 11 частині 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліції» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Таким чином, відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Зі змісту долученої до матеріалів справи копії постанови вбачається, що позивач 20.09.2023 року о 15:06 в с. Качалівка по вул. Китченка, 52, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Golf», перевозила дитину зростом 144 см, у транспортному засобі, без використання дитячої утримуючи системи, що дана змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього тз, чим порушив п.21.11.б ПДР забороняється перевозити дітей зріст яких менше 145 см або тих, що не досягли 12 річного віку, - у транспортних засобах обладнаних ременями безпеки, без використання спеціальних засобів, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на передньому сидінні легкового автомобіля без використання зазначених спеціальних засобів; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, тим самим порушила вимоги п. 21.11 б) ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п.21.11 б) ПДР (в ред. на момент винесення оскаржуваної постанови), дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Тобто, як вбачається із наведених вище положень ПДР, які діяли на момент вчинення правопорушення та винесення 20.09.2023 року поліцейським постанови відносно ОСОБА_1 за ч.10 ст. 121 КУпАП, відсутнє таке порушення як заборона перевезення дітей, що не досягли 12-річного віку у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

З постанови серії ЕАТ № 7776147 від 20.09.2023 року вбачається, що поліцейський при винесенні постанови, вказаних обставин не врахував, та застосував закон, який не підлягав застосуванню, кваліфікувавши дії ОСОБА_1 , відповідно до підпункту "б" пункту 21.11 в редакції Постанови КМ № 876 від 01.10.2008, яка діяла до 24.02.2021 року, тобто до вчинення правопорушення, таким чином, визнавши винною ОСОБА_1 у перевезенні дітей віком менше 12 років без автокрісел.

Отже, п. 21.11 б) ПДР передбачено саме вимоги до зросту дитини, а не до її віку, натомість матеріали справи не містять доказів того, що працівником поліції встановлено зріс дитини, шляхом використання зростоміра чи інших сертифікованих засобів вимірювання зросту. Тобто, в даному випадку поліцейський не міг оцінити зріст дитини.

У постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а Касаційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Таким чином, саме по собі формулювання в оскаржуванній постанові змісту правопорушення не може бути доказом вчинення правопорушення без наявності інших доказів, які у своїй сукупності підтверджують обставини викладені у постанові.

Разом з тим, на підтвердження вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП за обставин, що вказані в оскаржуваній постанові, відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого в даній категорії справ покладається обов`язок доказування, не посилається на будь-які докази, зокрема на обставини, якими можна було б підтвердити чи спростувати той факт, що дитина, яку позивач перевозила в якості пасажира, дійсно була зростом менше ніж 145 см.

Крім того, до відзиву на позовну відповідачем було долучено відеозапис з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що поліцейським було зупинено автомобіль марки «Volkswagen Golf», яким керувала ОСОБА_1 підійшовши до автомобіля, поліцейський назвав лише свою посаду, а саме: «Інспектор патрульної поліції», без повідомлення прізвища, ім`я та по батькові. Поліцейський попрохав водія пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. В салоні автомобіля ОСОБА_1 на передньому сидінні перебував пасажир. Поліцейський запитав водія, скільки років дитині, на що ОСОБА_1 сказала, що 11 років. Після чого, поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що відносно неї буде складено постанову за ч. 10 ст. 121 КУпАП, так як дітей на передньому сидінні перевозити не можна, попрохав водія вийти з авто, для складання постанови та повідомив, що штраф необхідно сплатити протягом 14 днів в розмірі 510 грн. При цьому, з відео не вбачається, яким саме чином поліцейський заміряв зріст дитини.

Що стосується долученої позивачем до позовної заяви довідки, виданої лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Краснокутської селищної ради» Богодухівського району Харківської області, про те, що зріст ОСОБА_3 станом на 22.09.2023 рік становить 1 м. 60 см./а.с.10/, суд не бере даний доказ до уваги, оскільки в ході розгляду справи судом не встановлено, прізвище, ім`я та по батькові дитини, яка перебувала в салоні автомобіля. Крім того, дана довідка, не містить дати документу та номеру вихідної кореспонденції закладу охорони здоров`я.

Європейський суд з прав людини в певних випадках поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення тобто, фактично «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати обставини вчинення адміністративного правопорушення (відповідні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Лучанінова проти України».

Як вбачається з положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.

Так, на підтвердження вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП за обставин, що вказані в оскаржуваній постанові, відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого в даній категорії справ покладається обов`язок доказування, з моменту відкриття провадження у справі та по час її розгляду судом, не надав жодних належних та допустимих доказів, а також будь-яких відомостей на спростування доводів позивача, а обставини викладені у відзиві не підтверджені будь-якими іншими доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи квитанції «ТАСКОМБАНК» від 25.09.2023, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 536,80 грн., а тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума понесених позивачем судових витрат.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.8, 9, 183, 222, 283, 284 КУпАП , ст.ст. 2, 5-10, 14, 72-79, 90, 94,139, 241-246, 250, 251, 255, 293, 295 КАС України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа - поліцейський Сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старший сержант поліції Пушкар Дмитро Володимирович про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності задовольнити.

Скасувати постанову поліцейського Сектору поліцейської діяльності №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області Пушкаря Д.В., серії ЕАТ №7776147 від 20.09.2023 року, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківської області, судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Харківській області, місцезнаходження: вул. Жон Мироносиць, 13, м. Харків, .

Третя особа - поліцейський Сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старший сержант поліції Пушкар Дмитро Володимирович, адреса: вул. Миру, 170, смт Краснокутськ Богодухівського району Харківської області.

Суддя Бугаєнко І. В.