Справа № 360/1163/23
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2023 рокум. ДніпроСправа № 360/1163/23

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023 до Луганського окружного адміністративного суду через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (далі - відповідач), у якій позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області від 12.09.2023 №92 про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити позивачці пенсію за віком у відповідності до ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII з моменту первинного звернення за пенсією, тобто з 05.09.2023.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.09.2023 позивач звернулася до пенсійного органу через веб-портал ПФУ з заявою про призначення пенсії з усіма необхідними документами, так як набула право на призначення пенсії за віком у відповідності до ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення. Заява була розглянута відповідачем, який своїм рішенням від 12.09.2023 №92 відмовив у призначенні пенсії в зв`язку з недосягненням віку, визначеного ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. При розгляді документів відповідач врахував до загального страхового стажу 24 роки 10 місяців 22 дні.

Представник позивача зазначив, що на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком є чинними обидві норми і стаття 12 Закону № 1788-XII і стаття 26 Закону № 1058-ІV. Дійсно, згідно з вимогами статті 5 Закону №1058-IV саме цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до вимог 8 Закону № 1058-IV громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи.

Крім того, вимоги статей 5 та 8 мали виключення щодо їх застосування, які були введені законодавцем до пункту 2, а потім (Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 3108-IV від 17.11.2005, потім в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017) до пункту 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону No1058-IV, та передбачали збереження вимог щодо віку і стажу для призначення пільгових пенсій для осіб, що мають стаж роботи за списками №1 та №2 спеціальностей, робіт професій та для осіб, які мають стаж роботи для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 1788-XII.

Згідно з вимогами пункту 16 розділу XV Закону № 1058-IV в чинній редакції передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

На підставі цього рішення Велика палата Верховного Суду в межах зразкової справи № 360/3611/20 дійшла висновку про те, що в подібному випадку (щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників) підлягають застосуванню положення Закону № 1788-XII, які є найбільш сприятливими для особи, ніж положення Закону No1058-IV в частині визначення віку та стажу, необхідного для призначення пенсії таким працівникам.

Отже і чинне законодавство, і судова практика, визнає правомірність очікувань (на призначення пенсії відповідно до норм закону, що прийняті раніше (Закону №1788) і передбачає більш сприятливі для осіб умови) щодо працівників певних професій та спеціальностей, які здобули пільговий стаж чи стаж для призначення пенсії за вислугу років.

В той же час питання правомірності аналогічних очікувань у працівників інших професій та спеціальностей, які мають загальний стаж, що передбачають менш сприятливі для їх майнових прав умови, на сьогодні залишається невизначеним, отже спірним.

На час виникнення спірних правовідносин і до цього часу наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ та Законом № 1058-ІV в тому числі в частині віку набуття права на пенсію за віком жінок. Перший із цих законів визначає такий вік у 55 років, тоді як другий - у 60 років.

Прямої норми, що скасовує вимоги статті 12 Закону № 1788-XII жодна норма Закону No1058-IV не містила і не містить.

Оскільки норми ст. 12 Закону України 1788-XII та ст. 26 Закону України № 1058- IV регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать одні одним. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

У пункті 3.2. Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України наголошує на принципі правової визначеності, як одному із елементів верховенства права, згідно із яким обмеження основних прав людини та громадянина допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми.

У розрізі цього у жінок, які досягли 55 років та набули стажу понад 20 років виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. А сама зміна умов призначення пенсій іншим законом призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином, стаття 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», порушила легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечить частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушує принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Застосування відповідачем до спірних правовідносин норми статті 26 Закону №1058- IV не відповідають принципу верховенства права, а також суперечать нормам ч.2 ст.19, ч.3 ст.22 Конституції України згідно із якими, органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та при прийнятті нових нормативно-правових актів або внесенні змін у діючі не допускається зменшення змісту й обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

В пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» Європейський суд з справ людини як джерело права вказав, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. З посиланням на закріплений в законодавстві України принцип i dubio pro tributario, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи державної влади повинні віддавати перевагу найбільш сприятливому для людини та громадянину тлумаченню національного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20 у подібних правовідносинах зазначила, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини напрацьована практика за якою пенсія включається в поняття «майно» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном». Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06, пункти 41- 43, 52) Суд акцентував увагу на тому, що: якщо в Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Водночас юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається ЄСПЛ не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави та верховенства права.

Так, у справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ зазначив, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Заява № 68385/10 та №71378/10, пункт 35).

Отже, у контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції об`єктами права власності можуть бути у тому числі «легітимні очікування» та «майнові права» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland), заява №12742/87; ухвала ЄСПЛ від 13 грудня 1984 року щодо прийнятності заяви S. v. the United Kingdom, № 10741/84).

Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, вона має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і, якщо людина очевидно підходить під ці критерії, це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.

Також практикою Європейського суду з прав людини сформовано підхід щодо розуміння правової визначеності як засадничої складової принципу верховенства права. Зокрема, у пункті 61 Рішення «Брумареску проти Румунії» Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип правової визначеності є складовою верховенства права (Brumarescu v. the Romania, заява № 28342/95). У пункті 109 справи «Церква Бессарабської Митрополії проти Молдови» Суд зазначив, що закон має бути доступним та передбачуваним, тобто вираженим з достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку (Metropolitan Church of Bessarabia and Others v. the Moldova, заява № 45701/99).

Отже, неправомірне позбавлення особи пенсії не узгоджується з принципом правової визначеності.

Тобто очікування позивача щодо призначення їй пенсії за віком саме з 55 річного віку є легітимними і вони дійсно порушені відповідачем, що відмовив в оскарженому рішенні їй в призначенні пенсії з посиланням на вимоги ст. 26 Закону №1058, які є більш несприятливими для прав позивача, порівняно з чинною нормою статті 12 Закону №1788.

Отже, у цій справі мають бути застосовані саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV.

Вважає дії відповідача з відмови у призначенні пенсії незаконними та такими, що порушують її права на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 02.10.2023 відкрито провадження у справі, відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у сумі 858,88 грн за подання позовної заяви до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії до ухвалення рішення у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

20.10.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти позовних вимог з огляду на наступне.

Посилання позивачки на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 як на підставу виникнення у неї права на призначення пільгової пенсії у віці 50 років є необґрунтованим. Адже у наведеному рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон №1788-XII) від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII неконституційною, а отже є недіючою при призначенні пенсії на пільгових умовах.

Законом №2148-VIII внесено зміни до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-VI, відповідно до яких положення Закону №1788-XII застосовуються виключно в частині призначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Таким чином, у даному випадку можливе застосування лише положень Закону №1058.

Відповідно до статті 26 Закону №1058 право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 01 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років.

25.10.2022 ОСОБА_1 звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком.

При цьому, позивачем було подано дві заяви про призначення пенсії - одну заяву, встановленого законодавством зразка, іншу в довільній формі, в якій просила призначити пенсію відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII. Заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до ГУ ПФУ в Черкаській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Черкаській області від 01.11.2022 № 92 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та пенсійного віку виходу на пенсію. У рішенні вказано, що до страхового стажу не зараховано: періоди роботи, які занесені до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.11.1984, оскільки на титульній сторінці слабкий відтиск печатки, періоди навчання з 1983 по 1984 потребують уточнення.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 02.12.2022 № 4305-4634/Г-02/8-1200/22 додатково повідомлено, що за наданою заявою від 25.10.2022, яку розглянуто за принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 01.11.2022 № 92 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком за нормами статті 26 Закону № 1058-IV у зв`язку з недосягненням встановленого законодавством пенсійного віку - 60 років. Страховий стаж обчислено згідно з даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та свідоцтва про народження дитини, який складає 12 років 06 днів. Для обчислення пенсії не враховано трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки титульну сторінку засвідчено печаткою, відтиск якої не прочитується.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року у справі №360/2067/22 позов задоволено частково та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.10.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.10.1984 по 05.06.1985 у Лисичанському заводі гумово-технічних виробів імені 50 річчя СРСР, з 06.06.1988 по 30.11.1999 на шахті «Тошківська» виробничого об`єднання «Первомайськвугілля» та період навчання з 01.09.1983 по 25.07.1984 у Лисичанському професійно-технічному училищі № 94.

Щодо права позивача на призначення пенсії за віком відповідно до статті 12 Закону № 1788- XII суд вказує, що з системного аналізу наведених вище правових норм судом зроблено висновок про те, що з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду. Умовами призначення пенсії за віком у відповідності до норм Закону №1058-IV (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), є наявність декількох складових, а саме: досягнення пенсійного віку для жінок - 60 років та наявність страхового стажу на момент досягнення пенсійного віку (з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років).

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач звернулась до пенсійного органу 25.10.2022, коли їй виповнилось повних 57 років, тобто у відповідності до положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», вона не досягла пенсійного віку (60 років), що надає право на призначення пенсії за віком за нормами вказаного Закону.

Стосовно твердження позивача про те, що пенсія за віком повинна бути призначена їй у відповідності до норми статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 - XІI, суд зазначає, що Закон № 1788-XII на теперішній час може бути застосовано лише в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії, згідно із Законом № 3108-IV від 17.11.2005 в редакції Закону № 2148-VIII від 03.10.2017, а також в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.

Оскільки позивач звернулась за призначенням пенсії за віком на загальних умовах, тому діючі норми Закону №1788-ХІІ на позивача не поширюються, як наслідок, права на призначення пенсії за віком станом на теперішній час позивач не має.

Посилання позивача на рішення Великої Палати Верховного Cуду в межах зразкової справи № 360/3611/20 суд вважає незмістовним та помилковим, оскільки дане рішення стосується саме призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Отже спір, що виник між позивачем та відповідачем не є за своїм предметом тотожним зразковій справі, як наслідок, правові висновки Великої Палати Верховного Cуду в межах зразкової справи № 360/3611/20 не підлягає застосуванню по цій справі.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

ОСОБА_1 05.09.2023 повторно звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058.

Оскаржуване рішення приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За результатом розгляду документів до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці міститься нечіткий відтиск печатки. Для зарахування періодів роботи необхідно надати уточнюючу довідку.

Звертаємо увагу суду, що органами Пенсійного фонду не покладається відповідальність на позивача щодо порушення порядку заповнення трудових книжок підприємствами, установами, організаціями, а лише зазначаються правові наслідки за порушення порядку заповнення трудових книжок, зокрема, не зарахування періодів до страхового стажу. У свою чергу чинним законодавством чітко визначено механізм зарахування таких періодів роботи. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 04.03.2020 року по справі № 155/1180/17 дійшов висновку про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів зазначених в трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку.

Таким чином, враховуючи усе вищезазначене, страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 10 місяців 22 дні (з урахуванням рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 року у справі №360/2067/22), що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Більш того, позивачка не досягла віку, встановленого ст. 26 Закону №1058 60 років, адже вік ОСОБА_1 на момент звернення 57 років.

На підставі вищевикладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

23.10.2023 представником позивача надано відповідь на відзив, в якому представник, зокрема, наполягає на тому, що очікування позивача щодо призначення їй пенсії за віком саме з 55 річного віку є легітимними і вони дійсно порушені відповідачем, що відмовив в оскарженому рішенні їй в призначенні пенсії з посиланням на вимоги ст. 26 Закону №1058, які є більш несприятливими для прав позивача, порівняно з чинною нормою статті 12 Закону №1788. У цій справі мають бути застосовані саме норми Закону № 1788-ХІІ, а не Закону № 1058-ІV. 3 вказаними висновками також погодився і Перший апеляційний адміністративний суд у своїй постанові від 12.07.2023 у справі 360/36/23.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-77,90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , 05.09.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою на призначення пенсії за віком.

Автоматичним розподілом справ в електронній підсистемі було визначено, що розгляд заяви позивача здійснюється відділом пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, що визнається сторонами.

Рішенням ГУПФУ у Вінницькій області від 12.09.2023 № 92 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , з зазначенням такого.

Дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 05.09.2023.

Вік заявниці 57 років. Не працює. Підприємець.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 роки.

Відповідно наданих до заяви документів загальний страховий стаж складає 24 роки 10 місяців 22 дні.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

- не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці міститься нечіткий відтиск печатки.

Враховуючи вищевикладене, відмовити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в призначенні пенсії за віком, в зв`язку з недотриманням вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до витягу з ІКС ПФУ: форма РС-право страховий стаж ОСОБА_1 становить 24 роки 10 місяців 22 дні, до якого зараховано такі періоди:

- 01.09.1983 25.07.1984 навчання у вищих/середн НЗ 0 років 10 місяців 25 днів;

- 10.10.1984 05.06.1985 0 років 7 місяців 26 днів;

- 06.06.1985 05.06.1988 догляд за дитиною до 3 років 3 роки 0 місяців 0 днів;

- 06.06.1988 30.11.1999 11 років 5 місяців 25 днів;

- 01.12.1999 10.07.2000 0 років 7 місяців 10 днів;

- 02.02.2004 30.06.24 0 років 2 місяці 14 днів;

- 01.08.2004 30.09.24 0 років 0 місяців 28 днів;

- 01.12.2010 22.01.24 2 роки 2 місяці 0 днів;

- 13.02.2013 28.10.2013 безробіття 0 років 8 місяців 14 днів;

- 01.08.2017 28.02.2147 4 роки 7 місяців 0 днів;

- 01.07.2022 31.12.2147 0 років 6 місяців 0 днів;

Всього 24 роки 10 місяців 22 дні.

Трудова книжка ОСОБА_2 НОМЕР_1 містить наступні записи:

- з 01.09.1983 по 25.07.1984 навчалася в Лисичанському ПТУ № 94, диплом № НОМЕР_3 ;

Лисичанський завод РТІ імені 50-річчя СРСР:

1 10.10.1984 прийнята в цех регенераторного виробництва лаборантом хімічного аналізу по 3 розряду, наказ № 1087 від 10.10.1984;

2 10.12.1986 звільнена за ст. 38 КЗпП України УРСР за власним бажанням, наказ № 1087 від 10.12.1986;

Шахта «Тошківська» в/о «Первомайськвугілля»:

3 02.06.1987 прийнята нянею до дитячого садочка «Червона Шапочка», наказ від 03.06.1987 № 1071 к;

4 16.11.1987 переведена в дитячий садочок № 1 помічником вихователя з оплатою 80 руб, наказ 1981-к від 16.11.1987;

5 23.12.1994 переведена машиністом з прання білизни, наказ № 155-к від 23.12.1994;

6 -22.02.1995 переведена помічником вихователя, наказ № 23-к від 22.02.1995;

7 14.11.1996 шахта «Тошківська» в/о «Первомайськвугілля» реорганізована у ДВАТ шахта «Тошківська» ДП ДХК «Первомайськвугілля», наказ № 572 від 14.11.1996 МУП України;

8 10.07.2000 звільнена за ст. 40 п.1 КЗпП України за скороченням штату, наказ № 80-р від 10.07.2000;

Первомайський міський центр зайнятості:

9 11.10.2000 почато виплату допомоги по безробіттю на підставі п.1 ст. 26 Закону України «Про зайнятість населення», наказ 2981 від 21.07.2000;

10 07.07.2001 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно ст. 31 п.1.12 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття», наказ № 2981 від 21.07.2000;

ТОВ «Ольга»:

11 02.02.2004 прийнята на посаду продавця в ТОВ «Ольга», наказ № 77 від 02.02.2004;

12 30.09.2004 звільнена за ст. 31 КЗпП України (власне бажання), наказ № 84 від 30.09.2004;

Первомайський міський центр зайнятості:

13 01.02.2005 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно п.1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття»;

14 28.10.2005 закінчено виплату допомоги по безробіттю згідно з п.1.12 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття»;

МПП «Едгард»:

15 01.12.2010 прийнята продавцем в МПП «Едгард», наказ 41а від 01.12.2010;

16 22.01.2013 звільнена за ст. 36 п.1 за згодою сторін, наказ № 43 від 22.01.2013;

Первомайський міський центр зайнятості:

17 13.02.2013 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно ст. 23 п.1 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття»;

18 28.10.2013 припинено виплату допомоги по безробіттю згідно ст. 31 п. 1.14 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Положення про Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 22.12.2014 №28-2, Головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі головне управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі Фонд).

16.03.2021 за № 339/35961 в Міністерстві юстиції України зареєстровано постанову правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.12.2020 № 25-1, якою затверджено зміни до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1).

Зазначеною постановою правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.12.2020 № 25-1, зокрема, передбачено можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Згідно із розділом IV п. 4.2 Порядку 22-1 із змінами, внесеними постановою правління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.12.2020 № 25-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Заяву позивача щодо призначення пенсії за віком розглянуто ГУПФУ у Вінницькій області з урахуванням принципу екстериторіальності.

Щодо доводів представника позивача про законодавчо визначену можливість призначення позивачці пенсії за віком при досягненні віку, визначеного статтею 12 Закону України 1788-XII, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV (далі Закон № 1058), який набув чинності з 1 січня 2004 року.

У відповідності до частини першої статті 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 20 років. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком (05.09.2023) вік позивачки складав повних 57 років, і відповідно вона не досягла віку, що дає їй право на призначення пенсії згідно наведених положень статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Суд зауважує, що колізія між нормами статті 26 Закону № 1058 та статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутня, з огляду на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 13.12.2005, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про пенсійне забезпечення» доповнено новою нормою, за якою положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Позивачка звернулася саме за призначенням пенсії за віком, а тому підстави для застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні.

Зважаючи на те, що позивачка, досягнувши у жовтні 2022 року віку 57 років, на час звернення до пенсійного органу не має права на пенсію за віком відповідно до № 1058, відповідачем правомірно прийнято оскаржуване рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 29.04.2020 у справі № 815/6727/17.

Посилання позивачки на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.11.2021 у справі № 360/3611/20, прийнятій за наслідками апеляційного перегляду рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у зразковій справі, є безпідставними, оскільки у зазначеній справі розглядалося питання застосування статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а не статті 12 цього Закону. Відповідно, зазначене судове рішення у справі, що розглядається, не є застосовним.

При цьому суд зауважує, що Верховний Суд в ухвалі від 11.04.2023 у справі № 360/1476/22 відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 01.08.2022 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22.03.2023 у справі №360/1476/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії (у подібних правовідносинах), з посиланням на таке:

«Скаржник у касаційній скарзі скаржник звертає увагу суду касаційної інстанції на наявність підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України, а саме, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Втім такі твердження скаржника не слід брати до уваги, позаяк Верховний Суд, у постанові від 29.04.2020 у справі №815/6727/17 у подібних правовідносинах сформував правову позицію про відсутність колізії між нормами статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058 та статті 12 Закону № 1788-XII, з огляду на те, що:

«…19. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який набрав чинності з 13.12.2005, розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про пенсійне забезпечення» доповнено новою нормою, за якою положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

20. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач звернулася саме за призначенням пенсії за віком, а тому підстави для застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» відсутні…».

Тобто у спірних правовідносинах в частині визначення права на призначення пенсії за віком на підставі норм саме Закону № 1058, а не Закону № 1788-ХІІ, існує усталена судова практика Верховного Суду.

З огляду на наведене, позовна вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити позивачці пенсію за віком у відповідності до ст.12 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788XII з моменту первинного звернення за пенсією, тобто з 05.09.2023, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, надаючи оцінку оскаржуваному судовому рішенню в частині обрахування страхового стажу позивачки, суд зазначає таке.

У рішенні відповідача від 12.09.2023 № 92 зазначено, що «не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці міститься нечіткий відтиск печатки», та обраховано загальний страховий стаж ОСОБА_1 у кількості 24 років 10 місяців 22 днів.

Судом установлено, що рішенням ГУ ПФУ у Черкаській області від 01.11.2022 № 92 позивачеві відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та пенсійного віку виходу на пенсію, а саме необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 32 роки; страховий стаж особи становить 12 років 0 місяців 6 днів, результати розгляду документів, доданих до заяви: до страхового стажу не зараховано періоди роботи, які занесені до трудової книжки НОМЕР_1 від 10.11.1984, оскільки на титульній сторінці слабкий відтиск печатки; періоди навчання з 1983 по 1984 потребують уточнення. Пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 у справі № 360/2067/22, залишений без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про відмову в призначенні пенсії від 01.11.2022 № 92;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 25.10.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.10.1984 по 05.06.1985 у Лисичанському заводі гумово-технічних виробів імені 50 річчя СРСР, з 06.06.1988 по 30.11.1999 на шахті Тошківська виробничого об`єднання Первомайськвугілля та період навчання з 01.09.1983 по 25.07.1984 у Лисичанському професійно-технічному училищі № 94.

- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання судового рішення у справі № 360/2067/22 ГУ ПФУ у Черкаській області прийнято рішення від 11.05.2023 № 92 про відмову у призначенні пенсії за віком позивачеві, вмотивоване, зокрема, таким:

«Результати розгляду документів, доданих до заяви:

на виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 07.02.2023 та постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 25.04.2023 у справі № 360/2067/22 зараховано періоди з 10.10.1984 по 05.06.1985 у Лисичанському заводі гумово технічних виробів імені 50 річчя СРСР, з 06.06.1988 по 30.11.1999 на шахті «Тошківська» виробничого об`єднання «Первомайськвугілля» та період навчання з 01.09.1983 по 25.07.1984 у Лисичанському професійно технічному училищі № 94;

не зараховано до страхового стажу періоди отримання допомоги по безробіттю в Первомайському міському центрі зайнятості з 11.10.2000 по 07.07.2001 та з 01.02.2005 по 28.10.2005, оскільки судовим рішенням не зобов`язано врахувати трудову книжку від 10.10.1984 НОМЕР_1 , в т.ч. періоди безробіття та період ведення підприємницької діяльності з 01.03.2022 по 30.06.2022, оскільки відсутня сплата внесків в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5).

Вирішено: у зв`язку з недосягненням віку 60 років та необхідного страхового стажу відмовити у призначенні пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У судовому рішенні у справі № 360/2067/22, яке набрало законної сили, в мотивувальній частині зазначено:

«Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.08.2019 у справі № 654/890/17, від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та від 11.07.2019 у справі № 683/737/17.

Отже, з урахуванням наведеного, суд не приймає вищевказані посилання відповідача щодо того, що на титульній сторінці трудової книжки позивача слабкий відтиск печатки, як на підставу для не врахування відомостей, що зазначені у такій трудовій книжці, оскільки суд наголошує, що саме на керівника підприємства, установи, організації, покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Крім того на думку суду, відповідач, отримавши документи про призначення пенсії належним чином не надав оцінку записам та відомостям трудової книжки, які в сукупності дають підстави для зарахування спірних періодів згідно записів трудової книжки до страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці позивача за спірний період здійснені у хронологічній послідовності, а також чітко зазначені номери та дати наказів, на підставі яких такі записи внесено».

Таким чином, обставини щодо необхідності врахування відомостей, що містяться у трудовій книжці позивачки, є преюдиційними, тобто посилання відповідача на неможливість взяти до уваги трудову книжку НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці міститься нечіткий відтиск печатки, є протиправними.

Суд звертає увагу відповідача, що розгляд справи № 360/2067/22 відбувався в межах заявлених позивачем позовних вимог щодо періодів роботи, які підлягали, на думку позивача, врахуванню до страхового стажу.

Разом з тим, трудова книжка містить записи і щодо інших періодів, зокрема, перебування на обліку у центрі зайнятості, можливості зарахування яких до страхового стажу відповідачем оцінки не надано.

Крім того, згідно із частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637) визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З форми РС-право слідує, що, зокрема, періоди з 11.10.2000 по 07.07.2001, з 01.02.2005 по 28.10.2005, з 01.03.2022 по 30.06.2022 не зараховані до загального страхового стажу позивачки, проте в оскаржуваному рішенні не міститься обґрунтувань такого незарахування, не зазначено, чому не беруться до уваги відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що свідчить про неповноту та необґрунтованість рішення в частині обрахунку страхового стажу позивачки.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки в оскаржуваному рішенні не міститься обґрунтувань не зарахування до загального страхового стажу позивачки, зокрема, періодів з 11.10.2000 по 07.07.2001, з 01.02.2005 по 28.10.2005, з 01.03.2022 по 30.06.2022, не зазначено, чому не беруться до уваги відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, та всупереч наявності преюдиційних обставин, встановлених судовим рішенням у справі № 360/206722, зазначення відомостей щодо не взяття до уваги трудової книжки через недоліки її оформлення, суд дійшов висновку, що всі ці обставини свідчать про необґрунтованість рішення суб`єкта владних повноважень, що є недотриманням вимог, визначених пунктом 3 частини другої статті 2 КАС України, та є підставою для його скасування.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та обрати спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним): визнати протиправним та скасувати рішення рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.09.2023 №92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.09.2023 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. Руїз Торія проти Іспанії (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Ухвалою суду від 02.10.2023 задоволено клопотання позивачки та відстрочено сплату судового збору у сумі 858,88 грн до ухвалення рішення у справі.

З огляду на часткове задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 429,44 грн належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Державного бюджету України, та судовий збір у розмірі 429,44 грн стягнути з позивача на користь Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги адвоката Галкіна Вячеслава Леонідовича в інтересах ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7 ) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 12.09.2023 №92 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05 вересня 2023 року про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 429,44 (чотириста двадцять дев`ять гривень 44 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судові витрати зі сплати судового збору у сумі 429,44 (чотириста двадцять дев`ять гривень 44 коп.) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Г. Секірська