Справа № 160/11671/23
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2023 року м. Дніпросправа № 160/11671/23
(суддя Турлакова Н.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі №160/11671/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 30 травня 2023 року звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області згідно з яким, просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-280831-55 від 26.04.2023 року та внести відповіді зміни до інтегрованої картки в АІС (податковий блок).

Позов обґрунтовано тим, що у період визначений оскаржуваною вимогою позивач був застрахованою особою, і єдиний внесок у спірний період нараховував та сплачував його роботодавець, що у свою чергу виключає його обов`язок зі сплати у цей період єдиного внеску ще і як особою, яка мала право провадити господарську діяльність, проте фактично її не здійснював.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач, у період з грудня 2017 року по липень 2019 року перебував у трудових відносинах за основним місцем роботи з Державним підприємством « 38 відділ інженерно-технічних частин» та згідно з відомостями довідок ОК-5 та ОК-7, за вказаний період роботодавець позивача щомісячно сплачував єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржив його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що позивач має заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 23785,08 грн яка утворилася у період з 2017 року по 2019 рік. Відповідач зазначає про неповне дослідження судом першої інстанції обставин справи, що вплинуло на правильність її вирішення, а саме судом першої інстанції не враховано те, що позивач з січня по листопад 2017 року та у період з серпня по грудень 2019 року не був застрахованою особою та ЄСВ не сплачував.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції з`ясовано та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 26 квітня 2023 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області сформовано вимогу №Ф-280831-55 про стягнення з позивача заборгованості зі сплати єдиного внеску у розмірі 23785,08 грн (а.с.7).

Відповідно до відзиву в ІКП ФОП ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 відбулися автоматичні нарахування єдиного внеску, а саме:

- за 2017 рік нараховано 8448,00 грн. (по строку сплати 09.02.2018);

- за 2018 рік нараховано внеску в сумі 9828,72 грн., а саме: 1 квартал 2018 року 2457,18 грн. (по строку сплати 19.04.2018), ІІ квартал 2018 року 2457,18 грн. (по строку сплати 19.07.2018), ІІІ квартал 2018 року 2457,18 грн. (по строку сплати 19.10.2018), ІV квартал 2018 року 2457,18 грн.( по строку сплати 21.01.2019).

- за 2019 рік нараховано внеску в сумі 5508,36 грн, а саме: 1 квартал 2019 року 2754,18 грн. (по строку сплати 19.04.2019), ІІ квартал 2019 року 2754,18 грн. (по строку сплати 19.07.2019) (а.с.21).

Законність та обґрунтованість вищезазначеної вимоги є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 1 статті 4 Закону №№ 2464-VI визначено, що платниками єдиного внеску є: роботодавці; фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності; члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах; особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зовнішніх зносин, уповноважений орган центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період, - за непрацюючого іншого з подружжя працівника дипломатичної служби, який перебуває за кордоном за місцем довготермінового відрядження такого працівника.

Пунктом п`ятим частини першої цієї статті до платників єдиного внеску віднесено також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або осіб, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Платниками єдиного внеску є роботодавці та особи, які забезпечують себе працею самостійно (у т.ч. фізичні особи - підприємці).

В силу вимог статті 4 Закону №2464-VI роботодавців та фізичних осіб - підприємців визначено окремими платниками єдиного внеску.

В силу вимог Закону №2464-VI за найманого працівника єдиний внесок сплачує роботодавець; фізична особа - підприємець сплачує єдиний внесок самостійно.

Зазначені механізми передбачені з метою участі усіх без винятку працюючих осіб (у тому числі, і тих, що забезпечують себе працею самостійно) у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року прийнятої у справі № 440/2149/19 зробив висновок про те, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається, з матеріалів справи, позивач у період з грудня 2017 року по липень 2019 року працював в Державному підприємстві « 38 відділ інженерно-технічних частин» та роботодавцем було сплачено єдиний соціальний внесок за позивача, що підтверджується відомостями довідок ОК-5 та ОК-7 (а.с.10-13).

Тобто, позивач з грудня 2017 року по липень 2019 року, включно перебував у трудових відносинах та, як наслідок, у роботодавця за вказаний період виник обов`язок щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суми нарахованої позивачу до виплати заробітної плати за видами виплат, та сплачували його (єдиний внесок) за позивача у встановленому законом порядку, в розмірі, не меншому мінімального страхового внеску за місяць.

Враховуючи те, що у період з грудня 2017 року по липень 2019 року позивач був застрахованою особою і платником єдиного внеску за нього був роботодавець, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нарахування позивачу заборгованості зі сплати ЄСВ за вказаний період є протиправним, як наслідок оскаржувана позивачем вимога щодо нарахування заборгованості зі сплати ЄСВ в цій частині є протиправною та підлягає скасуванню.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує і те, що відповідачем до суду не надано будь-яких доказів, що позивачем отримувався дохід у вищезазначений період від здійснення підприємницької діяльності.

Щодо нарахування відповідачем заборгованості зі сплати ЄСВ в оскаржуваній вимозі за 2017 рік у розмірі 8448 грн, суд апеляційної інстанції зауважує, що враховуючи той факт, що позивач у цей період не був застрахованою особою і єдиний внесок за нього роботодавцем не сплачувався, колегія суддів зробила висновок про законність вимоги № Ф-115415-17 від 20.02.2023 року у цій частині, та як наслідок відсутності підстав для її скасування у цій частині.

Так, сума мінімального страхового внеску за місяць у 2017 році складала 704 грн, так як відповідно до Закону України від 21.12.2016 року «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3200 грн (3200 х 22 %).

Отже, за 11 місяців 2017 року позивач мав сплатити заборгованість зі сплати ЄВС у розмірі 7744 грн (704 х 11) та 173,76 грн за грудень 2017 року, виходячи з розрахунку 704 грн (визначених законом) 530,24 грн (сплачених).

Таким чином, вимога №Ф-280831-55 від 26.04.2023 року про сплату боргу зі сплати єдиного внеску в сумі 23785,08 грн підлягає скасуванню в частині визначення боргу у розмірі 15867,32 грн, виходячи із розрахунку 23785,08 7917,76.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи відповідача в апеляційній скарзі про те, що позивач з серпня по грудень 2019 року не був застрахованою особою та ЄСВ не сплачував, зважаючи на те, що оскаржувана вимога №Ф-280831-55 від 26.04.2023 року охоплює період по липень 2019 року включно, а тому обставини сплати позивачем ЄСВ з серпня 2019 року не впливають на вирішення спірних відносин.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання відповідача зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області виключити з інтегрованої картки платника (ІКП) заборгованість з єдиного соціального внеску позивача у розмірі, визначеному податковою вимогою №Ф-280831-55 від 26.04.2023 року на суму 23785,08 грн, суд зазначає таке.

Згідно із Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 5 від 12.01.2021, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 березня 2021 р. за № 321/35943, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу.

Відповідно до пункту 1 глави 1 Розділу II Порядку з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Згідно із главою 2 Розділу II Порядку з метою забезпечення контролю за правильністю відкриття/закриття ІКП в інформаційній системі щодекадно забезпечується автоматичне формування реєстрів контролю:

реєстр контролю ІКП, відкритих в інформаційній системі, які не відповідають Переліку форм ІКП;

реєстр контролю наявності відкритої ІКП за платником, стосовно якого в ЄДР внесено запис про припинення;

реєстр контролю наявності ІКП без ознаки "Платник відсутній в реєстрі" відкритої платнику, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку.

Наявні записи в реєстрах контролю не пізніше наступного робочого дня з дня їх виявлення відпрацьовуються підрозділом, що здійснює облік платежів, шляхом усунення помилок:

у разі виявлення невідповідностей між ІКП, відкритими в інформаційній системі, та Переліком форм ІКП - здійснюється перекодування ІКП на відповідну форму обліку ІКП;

у разі виявлення ІКП, відкритої за платником, якого не включено/виключено з реєстру платників певного податку, - здійснюється перекодування такої ІКП з ознакою "Платник відсутній в реєстрі".

Аналіз наведених норм права дає можливість зробити висновок, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо правильного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року в адміністративній справі № 826/9288/18.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі №816/2042/16, здійснивши аналіз норм Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422, який набув чинності 10.06.2016 року, Верховний Суд дійшов висновку, що наявність у платника податків матеріально-правового інтересу в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигід та податкових зобов`язань платника податків, є правомірними, оскільки у випадку, коли неперерахування податку або збору не є наслідком винних дій платника податків, до нього не можуть бути застосовані штрафні санкції, пеня або пред`явлена вимога про повне перерахування податкових платежів. Враховуючи зазначене, слід зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення з неї відомостей заборгованості з єдиного внеску на суму 15867,32 грн.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Керуючись: пунктом 2 частини 1 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року у справі №160/11671/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС в Дніпропетровській області №Ф-280831-55 від 26.04.2023 року в частині нарахування ОСОБА_1 заборгованості з єдиного внеску на суму 15867,32 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області здійснити коригування в інтегрованій картці платника ОСОБА_1 шляхом виключення з неї відомостей заборгованості з єдиного внеску на суму 15867,32 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов

суддя В.А. Шальєва