Справа № 440/13234/23
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 року м. ПолтаваСправа № 440/13234/23

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/13234/23 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:

31.08.2023 ОСОБА_1 направив до Полтавського окружного адміністративного суду позов, що заявлений до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (надалі - в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому в порядку статті 117 КЗпП України середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 06.02.2021 по 29.08.2023 включно, але не більш як за шість місяців, а також стягнути з в/ч НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 62 747,04 грн.

В якості підстави для звернення до суду вказує на обставини порушення права позивача на отримання від роботодавця усіх сум при звільненні, внаслідок чого та на підставі ст. 117 КЗпП України у такого працівника виникає право на відшкодування середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

16.10.2023 до суду від в/ч НОМЕР_1 надійшов відзив на позов, в якому представник просить суд відмовити у задоволенні позову за відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України, оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу належних при звільненні сум був відсутній спір щодо їх розміру, а позивач протягом двох років не здійснював дій, спрямованих на отримання спірної індексації. Вважає, що норми законодавства про оплату праці та вирішення таких спорів не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового права. (а.с. 16-21).

Розгляд справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Позивач проходив військову службу за контрактом у складі в/ч НОМЕР_2 (в/ч НОМЕР_1 ), що не заперечується відповідачем.

Як свідчить зміст рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 у справі №440/2128/22, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023, наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 05.02.2021 №8 (по стройовій частині) солдата служби за контрактом ОСОБА_1 , оператора відділення фельд`єгерського зв`язку станції фельд`єгерського-поштового зв`язку увільненого наказом командувача повітряного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 14.01.2021 №2-рс у запас відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту), вважати таким, що справи та посаду здав 05 лютого 2021 року. З 05.02.2021 виключити зі списків особового складу частини, всіх видів утримання.

22.04.2021 позивач звернувся із заявою до в/ч НОМЕР_1 , в якій просив, зокрема нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (зі змінами і доповненнями) та постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення" (зі змінами і доповненнями), у відповідь на яку відповідач листом від 05.05.2021 №582 повідомив позивача про відсутність підстав для нарахування та виплати такої індексації.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2022, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2023, у справі №440/2128/22 визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо нарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2016 року. Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Лише 29.08.2023 позивачу на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 у справі №440/2128/22 з боку в/ч НОМЕР_1 було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 77 935,17 грн (а.с. 8, 24).

У зв`язку з цим позивач вважає, що непроведення з вини відповідача розрахунку з працівником у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок є підставою для відповідальності роботодавця, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З цих міркувань позивач звернувся до суду з даним позовом, прохаючи суд стягнути з відповідача таку виплату.

Вирішуючи цей публічно-правовий спір по суті, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звільнення позивача - 05.02.2021), власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 цього ж Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У силу положень статті 117 КЗпП України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з цим позовом), у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Як свідчать встановлені судом обставини справи, при звільненні ОСОБА_1 зі служби 05.02.2021 відповідач не виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, факт чого підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили, у справі №440/2128/22.

Лише 29.08.2023 відповідач здійснив зарахування на банківський рахунок позивача суми заборгованості у розмірі 77935,17 грн, факт чого підтверджується наданою позивачем випискою з власного рахунку (а.с. 8) та наданою відповідачем розрахунково-платіжною відомістю №254 на виплату індексації грошового забезпечення по рішенню суду у серпні 2023 року (а.с. 24).

Таким чином, період затримки остаточного розрахунку у даному випадку окреслюється рамками з першого дня після звільнення - 06.02.2021 по 29.08.2023.

Водночас, суд враховує те, що з 19.07.2022 набрав чинності Закон України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин", яким викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України, якою запроваджено обмеження на виплату працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку не більш, як за шість місяців.

З урахуванням моменту звернення до суду позивача з цим позовом 06.09.2023 суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 117 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин".

А відтак, з відповідача належить стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні не більш як за шість місяців, а саме - за період з 28.02.2023 по 29.08.2023.

При цьому суд враховує ту обставину, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (п. 71 постанови від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16; висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п. 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Так, суд встановив, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.08.2022 у справі №440/2128/22 відповідачем 29.08.2023 на рахунок позивача здійснено зарахування суми індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 у розмірі 77935,17 грн, про що свідчить надана позивачем виписка з власного рахунку АБ "Укргазбанк" (а.с. 8) та надана відповідачем розрахунково-платіжна відомість №254 на виплату індексації грошового забезпечення по рішенню суду у серпні 2023 року (а.с. 24).

Велика Палата Верховного Суду у вже згаданій постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначає, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було б передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

Разом з тим, з огляду на відсутність на сайті НБУ відомостей про середньозважені ставки за кредитами з лютого 2022 року, суд застосовує більш сприятливі для позивача актуальні відомості Міністерства фінансів України щодо процентної ставки по військовим облігаціям внутрішньої державної позики НОМЕР_3 терміном до погашення в 1 рік (з 13.03.2024 до 30.05.2023), що розміщені на офіційному сайті Міністерства фінансів України (https://www.mof.gov.ua/uk/local_bonds_issued_during_the_war_time-572), з яких суд встановив, що процентна ставка по цим ОВДП складає 18,27% або 0,05% за день (18,27% / 365).

Відтак, з урахуванням розміру індексації грошового забезпечення, виплата якої прострочена відповідачем, приймаючи до уваги тривалість затримки у днях з 28.02.2023 по 29.08.2023, що складає 183 календарних дні та з урахуванням розміру процентної ставки по військовим облігаціям внутрішньої державної позики, суд визначає обсяг відповідальності відповідача за несвоєчасний розрахунок з позивачем в еквівалентній сумі, яка становить 7 131,07 грн (77 935,17 грн х 9,15% (0,05% х 183)).

Тож враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, обрати міру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би надати державі в позику у вигляді військових ОВДП, отримавши відсотки за шість місяців у розмірі 7 131,07 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Суд зауважує, що присуджена сума є доходом працівника, який підлягає оподаткуванню.

Вимога позивача саме про стягнення спірної суми задоволеною бути не може, оскільки не можна стягнути суми, які ще не нараховані роботодавцем.

Тож обираючи належний спосіб захисту порушеного права суд вважає необхідним зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 7 131,07 грн з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

Відтак позов слід задовольнити частково.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для його розподілу відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме: з 06.02.2021 по 29.08.2023 включно, але не більш як за шість місяців.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 28.02.2023 по 29.08.2023 (у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні) у розмірі 7 131 (сім тисяч сто тридцять одна) грн 07 коп з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.

В решті вимог - позов залишити без задоволення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ; вул. Багачанська, буд. 59, м. Миргород, Полтавська область, 37601).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду впродовж тридцяти днів з моменту його підписання.

Суддя Є.Б. Супрун