Справа № 520/32730/23
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питання забезпечення адміністративного позову

17 листопада 2023 року справа № 520/32730/23

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Сліденко А.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адв.Острицього Андрія Олеговича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 (далі за текстом - позивач, заявник) до Військова частина НОМЕР_1 (далі за текстом - відповідач, суб"єкт владних повноважень, владний суб"єкт, адміністративний орган, орган публічної адміністрації, Військова частина, ВЧ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спора - Міністерство оборони України про:1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невиготовленні та ненаданні ОСОБА_1 грошового атестату та довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"; 2) Зобов"язати Військову частину НОМЕР_1 виготовити та надати ОСОБА_1 грошовий атестат та довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб"; 3) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у нескладанні попереднього розрахунку вислуги років (страхового стажу) ОСОБА_1 на пенсію та непереданні його разом з особовою справою ОСОБА_1 до фінансового органу (визначеного п.2.12 розділу ІІ Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезепчення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014р. №530), який складає основний розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію; 4) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 скласти попередній розрахунок вислуги років (страхового стажу) ОСОБА_1 на пенсію та передати його разом з особовою справою ОСОБА_1 до фінансового органу (визначеного п.2.12 розділу ІІ Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезепчення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014р. №530), який складає основний розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію,-

встановив:

Підставами позову є доводи про те, що заявник проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділу інформаційно-аналітичного управління поточних операцій штабу, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.09.2023р. №185 був звільнений в запас, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2023р. №270 був виключений із списків особового складу.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 28.09.2023р. №270 вислуга років заявника у Збройних Силах України складає: загальна вислуга - 27р. 01м., календарна вислуга - 23р. 02м., пільгова вислуга - 3р. 11м.

За викладеним у позові твердженням, заявник набув право на призначення пенсії за вислугу років у порядку Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", але унаслідок протиправної бездіяльності суб"єкта владних повноважень позбавлений можливості реалізувати це право.

Разом із позовом заявником було подано заяву про забезпечення позову, де викладено прохання про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 пересилати особову справу офіцера ОСОБА_1 до Індустріального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд керується наступними підставами та мотивами.

Правовідносини з приводу забезпечення адміністративного позову унормовані ст.ст.150-158 КАС України.

У силу ч.2 ст.150 КАС України до кола підстав забезпечення позову законодавцем віднесені обставини: 1) існування ознак ризику істотного ускладнення виконання рішення суду; 2) існування ознак ризику неможливості майбутнього виконання рішення суду; 3) існування ознак ризику втрати ефективного захисту (поновлення) порушених (оспорюваних) прав та ущемлених інтересів; 4) очевидності ознак протиправності управлінського волевиявлення владного суб`єкта в одночасному поєднанні з очевидністю ознак порушення прав та інтересів заявника.

При цьому, суд вважає, що вирішення по суті заяви про забезпечення позову має здійснюватись виключно за правилами ч.1 ст.77 КАС України та без надання юридичної оцінки саме тим обставинам, котрі входять до предмету доказування у спорі.

Отже, розв`язуючи клопотання про забезпечення позову, суд не має права вирішувати наперед ті питання, котрі стосуватимуться суті заявлених у майбутньому позові вимог, тобто вдаватися до оцінки обставин, котрі стануть предметом доказування по справі.

У даному конкретному випадку, заявником не викладено юридично спроможних доводів та документально не підтверджено існування обставин, які б явно та очевидно поза розумним сумнівом показували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди власним правам та інтересам приватної особи або які б унеможливили захист власних прав та інтересів приватної особи без вжиття відповідних забезпечувальних заходів до ухвалення рішення у справі.

До того ж очевидність протиправності оскарженого діяння суб`єкта владних повноважень заявник пов`язує виключно із власними твердженням про невідповідність закону владних управлінських волевиявлень органу публічної адміністрації, що не узгоджується із змістом норм процесуального закону.

Викладені міркування окружного адміністративного суду також повністю корелюються із правовими висновками постанови Верховного Суду від 13.09.2021р. у справі №ЗД/460/2/20, де зазначено, що підстави для забезпечення позову є оціночними, а тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті.

Сам по собі факт вчинення владним суб`єктом діянь, які стосується прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що такі діяння є очевидно протиправними, і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

Окремо суд зважає на те, що позов було подано до суду 15.11.2023р.

Лист Індустріального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 21.10.2023р. №1187/ВОЗіК є доказом того, що станом на 21.10.2023р. особова справа підполковника запасу ОСОБА_1 до РТЦКтаСП не надходила.

Проте, лист Індустріального районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 21.10.2023р. №1187/ВОЗіК не може бути визнаний доказом того, що станом на 21.10.2023р., або станом на 15.11.2023р. особова справа підполковника запасу ОСОБА_1 фізично знаходиться у розпорядженні Військової частини НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

При розв`язанні розглянутого процесуального питання, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії); вичерпно реалізував усі існуючі правові механізми зясування обєктивної істини; надав оцінку усім юридично значимим факторам, доводам і обставинам справи; дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення розглянутого питання аргументів заявника.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Керуючись ст.ст.8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, 72, 150-154, 241-243, 148, 256, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

ухвалив:

1. Заяву про забезпечення позову - залишити без задоволення.

2. Роз`яснити, що рішення набирає законної сили з моменту підписання; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати підписання.

Суддя А.В. Сліденко