Справа № 480/4336/23
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2023 р. Справа № 480/4336/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Сумській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-2, ГУ ПФУ у Київській області), в якій просила:
2) визнати наявність права на пенсію за вислугу років у ОСОБА_1 ;
3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугу років.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як працівник охорони здоров`я. Проте, ГУ ПФУ у Київській області відмовлено в призначення пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю спеціального стажу. Позивач не погоджується з цим рішенням відповідача та вважає його таким, що порушує його права на соціальний захист.
Ухвалою суду від 15.05.2023 у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання наявності права на пенсію за вислугу років у ОСОБА_1 відмовлено (а.с.67-68).
В іншій частині позовних вимог ухвалою суду від 15.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та встановлено строк відповідачам на подання відзиву на позовну заяву, а також витребувано у відповідачів додаткові докази у справі (а.с.69), у зв`язку з ненаданням яких такі докази витребувано повторно ухвалою суду від 26.07.2023 (а.с.74), на виконання вимог якої такі докази відповідачами було надано (а.с.77-184, 186-228). При цьому, відзивів на позовну заяву відповідачами надано не було.
Частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відтак, вбачається можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі.
Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 47 років, та звільнення з роботи звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області із електронною заявою від 01.02.2023 про призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п."е" ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (а.с.89, 140, 164, 189). При цьому, до такої заяви позивача додала, в т.ч. копії, паспорт, РНОКПП, диплом про отримання освіти, довідки роботодавця, що визначають право на пенсію за вислугу років, свідоцтво про шлюб, довідку Сумського медичного коледжу щодо підтвердження навчання та зміни назви навчального закладу, трудова книжка.
Пунктом "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено призначення пенсій за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, які станом на 1 квітня 2015 року набули не менше 25 років, до 01.01.2016 року не менше 25 років і 6 місяців, до 11.10.2017 року не менше 26 років 6 місяців спеціального стажу.
До страхового стажу та стажу вислуги років ОСОБА_1 зараховано всі періоди та стаж вислуги років ОСОБА_1 на 11.10.2017 становить 25 років 10 місяців та 20 днів. Страховий стаж позивача становить 32 роки 02 дні.
Про прийняте рішення позивача було повідомлено листом ГУ ПФУ в Сумській області від 07.03.2023 (а.с.49), не погодившись з яким, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 2 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон України Про пенсійне забезпечення) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно до ст.7 Закону України Про пенсійне забезпечення, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Відповідно до ст. 52 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров`я відповідно до пункту е статті 55.
Так, пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесених змін Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ, що набрали чинності 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
У подальшому, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 №213-VІІІ було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.
Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 N 2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N 911-VIII.
У Рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 N 2-р/2019 зазначено, що на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом N 213 до оспорюваних положень Закону N 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону N 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону N 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону N 1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону N 1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону N 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону N 1788 зі змінами, внесеними Законом N213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.
Відповідно до п.2 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 N 2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 N 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Тобто, зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність з 04.06.2019.
Таким чином, з 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 N 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 N 911-VIII, які визнано неконституційними.
Отже, на день звернення позивача із заявою від 01.02.2023 про призначення пенсії за вислугу років (а.с.89, 140, 164, 189), пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. У свою чергу Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, посада сестри медичної у лікарняному закладі зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Приймаючи оскаржуване рішення, відповідач-2 не заперечує право позивача на призначення пенсії за вислугу років незалежно від віку (а.с.25). Водночас, з посиланням на п.2-1 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) вважає, що у позивача недостатньо спеціального стажу, який станом на 11.10.2017 повинен становити 26 років 6 місяців, коли у позивача лише 25 років 10 місяців та 20 днів (а.с.25, 82, 121, 156).
Вказані доводи з посиланням на норми Розділу ХV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV суд не приймає до уваги, враховуючи наступне.
Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року Розділ XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.
Вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення .
Крім того, вказаною нормою не було внесено жодних змін до статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року.
При цьому, статтею 6 Конституції України встановлено, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Відповідно до ст. 75 та п. 3 ч. 1 ст. 85 Основного Закону єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України, до повноважень якої, серед інших, належить й прийняття законів (внесення змін до законів та їх скасування).
Питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів вирішує Конституційний Суд України в порядку, визначеному Законом України від 13 липня 2017 року N 2136-VIII "Про Конституційний Суд України".
На момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с.25) норми Закону України Про пенсійне забезпечення були чинними. Цей закон не скасований Верховною Радою України, його положення не визнавалися неконституційними або незаконними і на сьогодні.
Умови та порядок призначення пенсії за вислугу років саме працівникам охорони здоров`я визначалися Законом України Про пенсійне забезпечення, як на момент виникнення спірних правовідносин між учасниками справи, так і на час розгляду цієї справи.
Схожі висновки зроблені і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17.
Таким чином, враховуючи, що саме Законом України Про пенсійне забезпечення визначаються умови та порядок призначення пенсії за вислугу років працівникам охорони здоров`я, а даним Законом (п. е ст. 55) з 04.06.2019 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, суд не приймає до уваги зазначені вище доводи представника відповідача.
Судом з копії трудової книжки позивача (а.с.38-42, 107-109, 137-139, 176-178, 218-220) встановлено, що позивач з 01.08.1993 почала працювати в Сумській обласній лікарні (у подальшому - Сумська обласна клінічна лікарня) на посаді палатної медсестри алергологічного відділу, 01.07.1995 - переведена на посаду палатної медсестри пульмонологічного відділу, а 15.09.2003 - звільнена по переведенню в госпіталь для інвалідів Вітчизняної війни (записи №№1, 2, 3). 17.09.2003 позивач розпочала працювати в Сумському обласному клінічному госпіталі для інвалідів Вітчизняної війни на посаді старшої медичної сестри неврологічного відділення по переводу з Сумської обласної клінічної лікарні, 31.12.2008 - переведена тимчасово на посаду головної медичної сестри на період відсутності основного працівника, 17.09.2011 - переведена на посаду старшої медичної сестри неврологічного відділення, 01.02.2016 - переведена на посаду старшої медичної сестри медичного відділення анестезіології та інтенсивної терапії (у подальшому - сестра медична стаціонару старша), а 31.01.2023 - звільнена за власним бажанням (записи №№4, 5, 6, 8, 9, 11).
При цьому, записами №№7, 10 трудової книжки ОСОБА_1 , довідкою Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" від 10.11.2021 №05-09/06/1218 (а.с.209) та довідкою Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" від 06.07.2020 №05-09/06/1005 (а.с.228) підтверджується зміна назви Сумського обласного клінічного госпіталю для інвалідів Вітчизняної війни з 12.06.2015 на назву Комунальний заклад Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" згідно наказу управління майном Сумської обласної ради від 14.05.2015 №183, а з 02.08.2019 комунальний заклад Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" реорганізований шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" згідно рішення Сумської обласної ради від 22.02.2019 - наказ від 02.08.2019 №1.
Вказані обставини також підтверджуються копією довідки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" від 05.11.2021 №01-13/2867 (а.с.43, 92, 125, 179, 191-192), довідки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумська обласна клінічна лікарня" від 05.11.2021 №01-13/2868 (а.с.44, 95, 122, 160, 204, 215), довідки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" від 01.02.2023 №05-09/06/217 (а.с.46, 102, 124, 163), наказу Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" від 30.01.2023 №3/к Про звільнення ОСОБА_1 (а.с.47), а також довідки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" від 01.02.2023 №05-09/06/218 про підтвердження стажу роботи позивача на посаді визначеній Переліком №909 (а.с.48, 103, 126, 162, 221) та довідки Комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради "Сумський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни" від 06.07.2020 №05-09/06/1808 про підтвердження стажу роботи позивача на посаді визначеній Переліком №909 (а.с.227).
У своєму рішенні від 09.02.2023 (а.с.25, 82, 121, 156) відповідач-2 не спростовує наявність у позивача страхового стажу в 32 роки, а також спеціального стажу станом на 11.10.2017 - 25 років 10 місяців 20 днів, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року є достатнім для призначення пенсії за вислугу років.
Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Відповідно до частини 2 статті 78 КАС України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози, тяжкої обставини або обставини, визнаної у результаті зловмисної домовленості її представника з іншою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.
Відмови від визнання обставин щодо наявного страхового та спеціального стажу у рішенні представником ГУ ПФУ у Київській області не вказано, відтак, суд визнає таку обставину як визнану відповідачем-2 та такою, що не підлягає доказуванню.
Більше того, позивач продовжувала працювати на посаді старшої медичної сестри медичного відділення анестезіології та інтенсивної терапії (у подальшому - сестра медична стаціонару старша) й у період з 11.10.2017, а звільнена за власним бажанням 31.01.2023.
При цьому, щодо зобов`язання призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію саме ГУ ПФУ в Сумській області, суд зауважує наступне.
У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України Про пенсійне забезпечення та Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію.
Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Згідно п. 4.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.
Згідно вимог ст. 85 Закону України Про пенсійне забезпечення, ч.1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсії виплачуються без урахування одержуваного заробітку (прибутку) з а м і с ц е м п р о ж и в а н н я пенсіонера, незалежно від реєстрації місця проживання.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що належним та цілком ефективним способом порушених прав позивача є зобов`язання саме ГУ ПФУ в Сумській області (як територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонера) призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугу років з 01.02.2023 відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення як працівнику охорони здоров`я.
Щодо дати призначення пенсії судом враховано, що відповідно до ч.1 ст. 44 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Відтак, суд вважає, що пенсія позивачу має бути призначена з дня звернення з 01.02.2023 (а.с.89, 140, 164, 189).
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача-2 за рахунок його бюджетних асигнувань в рахунок повернення суму судового збору в розмірі 1073,60грн., сплачених позивачем за подання позовної заяви згідно квитанції (а.с.20), оскільки саме ГУ ПФУ у Київській області прийняло протиправне рішення, яким було відмовлено у призначенні позивачу пенсії, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.02.2023 пенсію за вислугу років відповідно до п."е" ст.55 Закону України Про пенсійне забезпечення як працівнику охорони здоров`я.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 1073грн. 60коп.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 17.11.2023.

Суддя І.Г. Шевченко