Справа № 520/12463/23
Суддя: Спірідонов М.О.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 р. № 520/12463/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Спірідонова М.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ізюмського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Старопоштова, буд. 37,м. Ізюм,Ізюмський район, Харківська область,64309) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом до Ізюмського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить суд:

1. Визнати протиправну (незаконну) бездіяльність посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації на підставі аб. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як військовозобов`язаному з числа осіб, зайнятих постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

2. Зобов`язати Ізюмський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації на підставі аб. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як військовозобов`язаному, зайнятому постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

3. Судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову зазначено, що бездіяльність посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не надання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації на підставі аб. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як військовозобов`язаному з числа осіб, зайнятих постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду є протиправною та такою, що порушує права позивача.

Ухвалою суду від 30.05.2023 року відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Представником відповідача 27.06.2023 року надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.

03.07.2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на вищезазначені приписи Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вивчивши норми матеріального та процесуального права, якими врегульовані спірні правовідносини вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 18.05.2023 року позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся з усною заявою до Ізюмського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про надання йому відстрочки від призову під час мобілізації у зв`язку з наявністю в нього батька, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , який відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії № 40/343 від 11.04.2023 р. потребує постійного стороннього догляду.

В підтвердження догляду за батьком, позивачем окрім іншого була пред`явлена Довідка Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області про отримання (неотримання) допомоги № 02-04/1130ВС від 03.05.2023 р., відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на обліку Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області та відповідно до Постанови КМУ від 23.09.2020 року № 859 з 01.04.2023 року по 31.03.2024 року призначено компенсацію фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Також під час розгляду справи судом встановлено, що позивач був направлений відповідачем на військово-лікарську комісію, після проходження якої позивачу надано повістку №73 «Команда № НОМЕР_1 » за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про необхідність прибути з документами та речами 20.05.2023 р. до Ізюмського РТЦК та СП.

19.05.2023 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до відповідача з письмовою заявою щодо відстрочки позивача від призову під час мобілізації, яку станом на час звернення позивача до суду відповідачем не було розглянуто, що також не заперечується відповідачем по справі у письмовому відзиві на позовну.

Про результати розгляду вказаної заяви, суду відповідачем не повідомлено і під час розгляду справи.

Позивач, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернувся за їх захистом до суду.

Окрім іншого суд зазначає, що у відзиві на позов представником відповідача зазначено, що згідно листа Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області від 08.05.2023 № 02-04/1183 вс ОСОБА_1 РНОКІШ НОМЕР_2 на обліку в Управлінні соціального захисту населення Ізюмської міської ради не перебуває, з якою позивача було ознайомлено під час вручення повістки 73 в присутності військовослужбовців та співробітників Ізюмського ТЦК було ознайомлено зі змістом листа Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області від 08.05.2023 № 02-04/1183 вс.

З огляду на зазначене ухвалою суду від 16.08.2023 року витребувано в Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області наступну інформацію, а саме: - чи перебуває ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на обліку Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області; - чи видавалась Управлінням соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області інформація, щодо не перебування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на обліку Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, оформлена листом від 08.05.2023 року № 02-04/1183 ВС; - надати інформацію стосовно невідповідності даних щодо перебування/не перебування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на обліку Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, які містяться в довідках виданих Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області від 03.05.2023 року № 02-04/1130 ВС та від 08.05.2023 року № 02-04/1183 ВС; - в разі не перебування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на обліку Управління соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області, повідомити яким чином була призначена ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , компенсація фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній осонові ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) за період з 01.04.2023 року по 31.03.2024 року.

На виконання ухвали суду від 16.08.2023 року Управлінням соціального захисту населення Ізюмської міської ради Харківської області листом від 28.08.2023 року № 02-04/2535вс повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Ізюмської міської ради, як одержувач компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги на непрофесійній основі (далі-компенсація) з 01.04.2023 р.

Довідка про перебування на обліку ОСОБА_1 , видана йому 03.05.2023 р. за №02-04/1130-ВС і є дійсною.

Довідка про не перебування на обліку в управлінні ОСОБА_1 оформлена до Ізюмського РТЦК та СП Харківської області листом від 08.05.2023 р. № 02-04/1183ВС видана помилково в зв`язку з технічним переведенням виплат від одного програмного комплексу до іншого, про що було поінформовано ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, надаючи оцінку спірним правовідносинам, зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом ч. 1, ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки) (ч. 7 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджується Кабінетом Міністрів України (ч. 8 ст. 1 Закону № 2232-XII).

Як передбачено ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII визначені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

У свою чергу, правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначені Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII.

Статтею 1 Закону № 3543-ХІІ визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону № 3543-ХІІ, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, за правилами ч. 3 та ч. 5 якої під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин.

Поряд з цим суд зазначає, що статтею 23 Закону № 3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно із аб. 10 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

У зв`язку з введенням Указом Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 в Україні воєнного стану, з метою запровадженням та виконанням заходів вказаного правового режиму, направлених на забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" здійснюється призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації.

Таким чином суд зазнасає, що призову на військову службу під час мобілізації підлягають всі військовозобов`язані, за виключенням осіб, перелік яких визначений у ст. 23 Закону № 3543-XII.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позивач має право на відстрочку від призову під час мобілізації на підставі аб. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як військовозобов`язаному, зайнятому постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ізюмського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (вул. Старопоштова, буд. 37,м. Ізюм,Ізюмський район, Харківська область,64309) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Ізюмського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки щодо не надання ОСОБА_1 відстрочки від призову під час мобілізації на підставі аб. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як військовозобов`язаному з числа осіб, зайнятих постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Зобов`язати Ізюмський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки надати ОСОБА_1 відстрочку від призову під час мобілізації на підставі аб. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" як військовозобов`язаному, зайнятому постійним доглядом за хворим батьком, який за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ізюмського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Спірідонов М.О.