Справа № 640/17710/22
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року 640/17710/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Балаклицького А.І., розглянувши у порядку спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної ради України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Апарату Верховної Ради України, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати їй усіх належних сум при звільненні, а саме грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 включно;

- стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати усіх належних їй сум при звільненні, а саме грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 включно у розмірі 886515,44 грн

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що станом на день її звільнення-29.08.2019 року відповідач не провів з нею розрахунків по виплаті компенсації за невикористану щорічну відпустку. Така виплата була перерахована на банківський рахунок позивача 29.11.2021 лише на виконання рішення Окружного адміністративного суду від 05.04.2021 року. Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених соціальних прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.10.2022 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

13.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" №2825-IX, статтею 1 якого ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.

Пунктом 1 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

01.02.2023 на адресу Київського окружного адміністративного суду від Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали адміністративної справи №640/17710/22, які за результатами автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Балаклицькому А.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Балаклицьким А.І.

Відповідач, не погоджуючись із доводами позивача, надав клопотання про закриття провадження у справі, відповідно до якого просить закрити провадження у справі в зв`язку із тим, що позивач фактично надає оцінку та оскаржує винесене судове рішення від 05.04.2021 року по справі №640/23860/19. Наголошує, що позивачем обраний невірний спосіб захисту, який не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України VIII скликання ОСОБА_2 за строковим трудовим договором на постійній основі з 19.03.2015 по 29.08.2019.

У зв`язку з достроковим припиненням повноважень Верховної Ради України VIII скликання 29.08.2019 р. позивача було звільнено з посади помічника-консультанта народного депутата України VIII скликання ОСОБА_2 , згідно з Розпорядженням Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України № 1305-к від 27.08.2019 р.

28.08.2019 позивачу було виплачено заробітну плату за відпрацьований час у серпні 2019 року та одноразову грошову допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» загальним розміром 64698 грн. 18 коп. (шістдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто вісім гривень 18 коп.).

Отримавши, на картковий рахунок зазначену виплату, позивачем було виявлено, що при звільненні Апаратом Верховної Ради України не було проведено виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки.

28.08.2019 позивачем до Головного управління документального забезпечення - Управління документообігу Апарату Верховної Ради України на ім`я Першого заступника Керівника Апарату-керуючого справами Верховної Ради України Боднара О.П. було надано особисту заяву з проханням виплатити при звільненні грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної основної відпустки.

Також, 28.08.2019 до Головного управління документального забезпечення - Управління документообігу Апарату Верховної Ради України на ім`я Першого Заступника Керівника Апарату-керуючого справами Верховної Ради України Боднара О.П. було надано Подання народного депутата України VIII скликання Кобцева М.В. від 28.08.2019 № 114/2-7/ВР з проханням виплатити позивачу, як помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, при звільненні грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки.

Однак, жодних відповідей на заяву та подання народного депутата України від Апарату Верховної Ради України не надійшло, грошову компенсацію за не використані дні щорічної відпустки не було виплачено.

Позивачем було подано до суду адміністративний позов до Апарату Верховної Ради України щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2021 у справі № 640/23860/19 за позовом ОСОБА_1 до Апарату ВРУ визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021, адміністративний позов ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України задоволено;

-визнано протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки;

-зобов`язано Апарат Верховної Ради України виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі-141088,14 грн.;

-стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі - 118080,95 грн;

-стягнуто з Апарату Верховної Ради України за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 1 410,89 грн. на користь ОСОБА_1

12.11.2021 на картковий рахунок позивача для виплат, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», від Управління справами ВРУ надійшли грошові кошти у сумі 207587,95 грн., 29.11.2021 надійшли кошти у сумі 1403,84 грн.

17.02.2022, з метою отримання розрахунку виплачених сум, позивачем було направлено лист до керівництва Апарату ВРУ з проханням надати повний детальний розрахунок усіх виплачених Апаратом ВРУ коштів у листопаді 2021 року, у грудні 2021 року, у січні 2022 року, у лютому 2022 року. Зазначити, за який період було проведено виплату 12.11.2021 року середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки та у якому розмірі, а також

чи було проведено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 30.11.2019 по 12.11.2021, тобто по день фактичного розрахунку.

В зв`язку із неотримання відповіді на лист від 17.02.2022, після усного звернення, 11.07.2022 позивачу було видано на руки відповідь - копію листа вих. № 15/26- 2022/74079 від 05.05.2022 за підписом заступника керівника Управління справами- головного бухгалтера Л. Савкової, у якому зазначено, що у листопаді 2021 року «відповідно до рішення суду позивачу нараховано компенсацію за 133,5 календарних днів основної невикористаної відпустки в розмірі 141088,14 грн. та середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації у розмірі 118080,95 грн (за 65 робочих днів). Проте, дана відповідь не містила інформації про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 включно.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Конституційний Суд України у рішенні від 22.02.2012 №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2021 року позивачу була виплачена сума середнього заробітку за період з 30.08.2019 по 29.11.2019 року та відповідач не виконав вимоги ч.1 ст. 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 року.

Отже, зважаючи на приписи частини 2 статті 116 КЗпП України, відповідач зобов`язаний був виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку - 29.08.2019, проте виконав свій обов`язок лише 30.11.2021.

Враховуючи, що працівникові не виплачена належна йому частина грошового забезпечення в день звільнення, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь період затримки розрахунку є правомірними.

При цьому, суд звертає увагу на те, що як роз`яснено у пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Згідно зі статтею 27 Закону України "Про оплату праці" порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Згідно з абзацом 1 пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом 3 пункту 2 два Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту два Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до Довідки про доходи № 9-1-15/1098 від 26.09.2019 заробітна плата позивача складала у червні 2019 року - 41317,00 грн (сорок одну тисячу триста сімнадцять грн. 00 коп.) та у липні 2019 року - 33165,00 (тридцять три тисячі сто шістдесят п`ять грн. 00 коп.). При цьому у червні 2019 року було 18 робочих днів, а у липні 2019 року - 23 робочих дні. Отже, середньоденна заробітна плата складає: (41317,00+ 33165,00)/(18+23)= 1816,63 грн./день.

У даній позовній заяві позивач просить стягнути середній заробіток, розрахований за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 (включно).

З листопада 2019 року по листопад 2021 року кількість робочих днів склала 488.

Отже, середній заробіток з 30.11.2019 по 11.11.2021 (включно) розраховується шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів в періоді прострочення і складає 886515,44 гри. (вісімсот вісімдесят шість тисяч п`ятсот п`ятнадцять гри. 44 коп.): 1816,63 грн. * 488 днів = 886515,44 гривень.

Враховуючи встановлене, суд вважає належним способом захисту прав в даному випадку зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки виплати усіх належних сум при звільненні за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 (включно), а саме несвоєчасність виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану щорічну основну відпустку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд встановив, що при зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 8865,15 грн., що підтверджується квитанцією від 12.10.2022 року, тому, враховуючи приписи статті 139 КАС України, витрати необхідно стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Апарату Верховної Ради України.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати їй усіх належних сум при звільненні, а саме грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 включно.

Стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати усіх належних їй сум при звільненні, а саме грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 включно у розмірі 886515,44 грн.

Стягнути на користь позов ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 8865,15грн. (вісім тисяч вісімсот шістдесят п`ять грн. 15 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Апарату Верховної ради України ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Балаклицький А. І.