Справа № 260/4067/23
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 260/4067/23 пров. № А/857/14047/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судової-Хомюк Н.М.,

суддів: Онишкевича Т.В.,

Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/4067/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу,

суддя в 1-й інстанції Іванчулинець Д.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі відповідач 1), Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції (далі відповідач 2), в якому просить визнати протиправним та скасувати Наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.02.2023 року за №103 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції».

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить таку скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги вказує, що лист відповідача від 01.03.2023 року за реєстраційним номером 5745/41/15/01-2023, який був направлений позивачу разом з копією оскаржуваного наказу №103 від 20.02.2023 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (трекінг-номер Укрпошти №773) - дійсно не був вручений/отриманий позивачем, наявність вказаного листа та доказів його невручення підтверджують той факт, що позивач не був ознайомлений з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Відтак вказані доводи відповідачів не заслуговують на увагу, не мають жодного відношення до ч.4 ст.123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та не дають змогу зробити висновок про наявність обставин пропуску процесуального строку позивачем на оскарження наказу Департаменту патрульної поліції №103 від 20.02.2023 року.

Відповідачі скористалися правом відзиву на апеляційну скаргу, просили таку залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що початок перебігу п`ятнадцятиденного строку для звернення до суду із даним позовом слід відраховувати від 06 березня 2023 року. Відтак такий закінчився 21.03.2023 року, при цьому ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом тільки 22.05.2023 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

За змістом ч.1 ст.45 КАС України також передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 ст.122 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Статтею 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» встановлений спеціальний строк на звернення до суду застосованого у період дії воєнного стану.

Так, частиною четвертою статті 31 вищезазначеного Закону передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

Постановою Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 320/3307/21 сформульовано правові висновки щодо поновлення строків звернення до суду.

Так Верховний Суд зазначив, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Оскільки початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Апеляційним судом встановлено, що 01.03.2023 року за реєстраційним номером 5745/41/15/01-2023, ОСОБА_2 (за адресою: АДРЕСА_1 ) було надіслано копію наказу №103 від 20.02.2023 про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції (трекінг-номер Укрпошти №773), однак вказане поштове відправлення ОСОБА_1 не отримав і воно було повернуто відправнику у зв`язку із закінченням строків зберігання.

Цим доказом спростовується твердження представника позивача, що відповідач умисно надсилав поштову кореспонденцію на адресу, за якою не проживає та не зареєстрований ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Окрім того, твердження позивача щодо необізнаності в існуванні наказу Департаменту патрульної поліції №103 від 20.02.2023 року спростовуються тим, що при зверненні з позовом по адміністративній справі №260/1599/23 ОСОБА_1 в позові здійснював на нього посилання, обґрунтовував його протиправність. Таким чином станом на 13 березня 2023 року (дата подання позову по справі №260/1599/23) ОСОБА_1 знав про наявність наказу №103 від 20.02.2023 року, тому твердження про те, що позивач дізнався про вказаний наказ тільки 26.04.2023 року не відповідають дійсності.

При цьому, наказ по особовому складу №233 про виконання застосованого до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення було доведено йому 06.03.2023 року, згідно супровідного листа №6152/41/15/01-2023 та пояснень поданих в позові.

Також слід зазначити, що даний наказ було відправлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 06.03.2023 року (трекінг-номер Укрпошти № 935) та отримано ОСОБА_1 особисто 15.03.2023 року.

Враховуючи положення абзацу 2 частини четвертої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» початок перебігу п`ятнадцятиденного строку для звернення до суду із даним позовом слід відраховувати від 06 березня 2023 року. Відтак такий закінчився 21.03.2023 року, при цьому ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом тільки 22.05.2023 року.

Таким чином, позивач повинен був дізнався про порушення свого права 06.03.2023.

При цьому, як вже було зазначено вище, позивач звернувся до суду 15.03.2023 року, тобто з порушенням п`ятнадцятиденного строку звернення до суду, визначеного частиною четвертою статті 31 Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України».

За загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом.

Крім того, неоднозначність судової практики у певних правовідносинах, відсутність такої чи її сформованість не є обставинами, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права та підстав для судового захисту, тому не можуть вважатись поважними причинами пропуску строку.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №380/14933/22.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку.

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позовної заяви без розгляду про визнання протиправним та скасування Наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.02.2023 року за №103 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції», оскільки така подана з пропуском строку встановленого Законом.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав про залишення без розгляду позовної заяви про визнання протиправним та скасування Наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 20.02.2023 року за №103 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції», правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 123, 242, 243, 246, 250, 308, 311, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 червня 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 260/4067/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 17 листопада 2023 року