Справа № 520/28828/23
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2023-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 листопада 2023 року № 520/28828/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Зінченко А.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром 3 під., 2 пов.,м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просив суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх), які полягають в призначенні пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію без обмеження її граничним розміром з 03.07.2020, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 03.07.2020.

Дослідивши надані матеріали, суд встановив наступне.

Позивач є пенсіонером, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності, призначену з 03.07.2020 відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (надалі по тексту скорочено - «Закон №2262»)

Розмір пенсії при призначенні склав 17704,14 грн, але фактично позивачу станом на 01.12.2021 пенсія виплачувалася у сумі 17120,00 грн, станом на 01.09.2023 сума нарахованої пенсії склала 21149,20 грн, але з урахуванням максимального розміру пенсії виплачується 20930,00 грн.

Представник позивача звернувся до Відповідача із адвокатським запитом у якому просив нараховувати та виплачувати позивачу пенсію без обмеження її розміру, а також здійснити виплату недоплаченої суми пенсії, яка виникла внаслідок неправомірного обмеження Відповідачем її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з 03.07.2020.

Проте листом № 2000-0203-8/135998 від 28.09.2023 Відповідач повідомив, що рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668Л/І зі змінами, що поширюють свою дію на Закон, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканість України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Виходячи з мотивувальної та резолютивної частин Рішення № 7-р(1І)/2022, а також враховуючи норму частини першої статті 2 Закону № 2262, підлягають виплаті без обмеження максимальним розміром пенсії (незалежно від її виду) особам, які під час служби збройно захищали суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, у разі, якщо звернення за її призначенням мало/матиме місце починаючи з 12.04.2023.

Оскільки за матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 пенсію призначено до 12.04.2023 та він не надав документів, що належить до вищезазначених осіб, підстави для проведення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром відсутні.

На підставі вищевикладеного, позивач не погоджується з зазначеним у відповіді, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Статтями 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2018-2023 роках прожитковий мінімум на одну особу для осіб, які втратили працездатність: з 01.01.2018 - 1373,00 грн., з 01.07.2018 - 1435,00 грн., з 01.12.2018 і з 01.01.2019 - 1497,00 грн., з 01.07.2019 - 1564,00 грн., з 01.12.2019 і з 01.01.2020 - 1638,00 грн., з 01.07.2020 1712,00 грн., з 01.12.2020 і з 01.01.2021 - 1769.00 грн., з 01.07.2021 - 1854,00 грн.,з 01.12.2021 і з 01.01.2022 - 1934,00 грн., з 01.07.2022 - 2027,00 грн., з 01.12.2022 2093,00 грн., з 01.01.2023-2093,00грн.

Статтею 43 Закону №2262 визначено порядок обчислення розміру пенсії у разі її призначення вперше і саме у цій процедурі базовою розрахунковою величиною є виплати (як винагорода за службу), одержані особою-пенсіонером під час проходження служби (тобто юридичне значення у даному випадку мають складові елементи грошового забезпечення самого службовця - власна винагорода особи за службу).

Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону №2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом №3668-УІ, яким внесено зміни у ст.43 Закону №>2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону №3668-УІ.

Тобто положення ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ та положення ч.1ст.2 Закону №3668-УІ (у частині поширення 'її дії на Закон №2262-ХІІ), застосовані відповідачем при призначенні пенсії позивача, прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ) та є однаковими за змістом.

Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 №7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців та визнано такими, що не відповідає статті 17 Конституції України положення ч.7 ст.43 Закону №>2262-ХІІ.

При цьому положення ст.2 Закону №3668-УІ на момент призначення пенсії позивача (у частині поширення її дії на Закон №>2262-ХІІ), які дублюють зміст ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ, тобто є одно предметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Тобто на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом №2262-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7- рп/2016 та Законом 3668-УІ - в частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.

Рішенням Конституційного Суду України (Другий сенат) №7-р(ІІ)/2022 від 12.10.2022 приписи статті 2 Закону 3668-УІ зі змінами, що поширюють свою дію на Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року ]/Г°2262-ХІІ, в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Конституційний Суд України неодноразово розв`язував питання, що стосуються реалізації конституційного права на соціальний захист, і сформулював юридичні позиції, згідно з якими за Конституцією України певні категорії громадян України потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави; до них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (Рішення Конституційного Суду України від 20березня 2002 року №5-рп/2002, Рішення Конституційного Суду України від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016).

У Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 6 квітня 2022 року №1- р(ІІ)/2022 констатовано, що відповідні конституційні принципи є осердям конституційного ладу України, від захисту яких залежить його втіленця загалом, зокрема й гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і громадянина, а також наголошено на головній ролі Збройних Сил України та інших військових формувань в обороні України, які своєю мужньою боротьбою забезпечують ефективний захист Української держави та Українського народу від агресії Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, яка набула повномасштабного характеру з 24 лютого 2022 року.

За змістом статей 17, 65 Конституції України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018, Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року №1-р(ІІ)/2019).

У Рішенні Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 року №12-р/2018 наголошено, що припис частини п`ятої статті 17 Конституції України слід розуміти як такий, що покладає на державу обов`язок забезпечувати також соціальний захист громадян України - ветеранів війни, зокрема осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, та членів сімей осіб, які захищали Вітчизну, її незалежність, суверенітет та територіальну цілісність (абзац тринадцятий пункту 4 мотивувальної частини).

Конституційний Суд України у рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 зазначав, що особи, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, створених відповідно до законів України, а також члени їхніх сімей мають спеціальний статус та особливі умови соціального захисту; статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлено військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус (Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 25 квітня 2019 року №1-р(ІІ)/2019); «статус військовослужбовців обумовлює високий ризик отримання поранення, ушкодження здоров`я чи навіть загибелі під час виконання службових обов`язків під час захисту Вітчизни» (Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 6 квітня 2022 року №1-р(ІІ)/2022).

Конституційний Суд України в аспекті частини п`ятої статті 17 Конституції України також наголошує, що держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її' суверенітету і територіальної цілісності; невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», підриває довіру до держави (рішення Конституційного Суду України від 18грудня 2018 року №12-р/2018).

Конституційний Суд України в Рішенні від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 висловив юридичну позицію, відповідно до якої норми-принципи частини п`ятої статті 17 Конституції України щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей є пріоритетними й мають безумовний характер; тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами, не можуть бути скасовані чи звужені (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).

Ураховуючи наведене, слід зазначити, що пенсійне забезпечення як основний складник соціальних гарантій високого рівня стосовно громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року, не може бути скасоване або обмежене.

Конституційний Суд України також зазначав, що обмеження пенсії встановленням максимального розміру та зупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262, порушують суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, зазначених у частині п`ятій статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

Законом № 3668 обмежено встановленням максимального розміру пенсію (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначену (перераховану) відповідно до Закону №2262.

У преамбулі Закону №2262 вказано, зокрема, що цей «закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України; держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист».

Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (реєстр. №7455), ухваленого як Закон №3668, метою проекту акта «є створення умов для подальшого удосконалення системи пенсійного забезпечення пенсіонерів та повноцінного впровадження багаторівневої пенсійної системи в Україні»; «реалізація проекту акта дозволить відновити соціальну справедливість щодо порядку призначення пенсії незалежно від закону, за яким вона призначається, а також передбачити розумне співвідношення між мінімальним та максимальним розмірами пенсій».

З огляду на це приписи Закону №3668, що обмежують максимальний розмір пенсії, призначеної (перерахованої) за Законом № 2262, зокрема особам, на яких поширено приписи частини п`ятої статті 17 Конституції України, не відповідають сутності соціальних гарантій високого рівня для таких осіб.

Тому у Рішенні від 12 жовтня 2022 №7-р(ІІ)/2022 Конституційний Суд України дійшов висновку, що приписи статті 2 Закону № 3668, що поширюють евою дію на Закон №2262, не відповідають приписам статей 1, 3, 8, частин першої, другої, п`ятої статті 17, частини першої статті 46, частини першої статті 65 Конституції України в тім, що вони не забезпечують соціальних гарантій високого рівня, які випливають зі спеціального юридичного статусу громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також осіб, що збройно захищають суверенітет, територіальну цілісність та недоторканність України під час агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в лютому 2014 року.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини зазначеного рішення приписи статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-УТ зі змінами, визнані неконституційними та втрачають чинність через шість місяців із дня ухвалення Конституційним Судом України від 12.10.2022 №7-р(ІІ)/2022, а отже з 12.04.2023 вказана норма Закону 3668, що поширює свою дію на Закон №2262 втратила чинність.

Тобто до спірних правовідносин Відповідачем застосовані норми ст.43 Закону №2262- XII та ст.2 Закону №3668-УІ, які визнані неконстуційними та втратили чинність відповідно до рішень Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7- рп/2016 та від 12 жовтня 2022 №7-р(ІІ)/2022.

Підсумовуючи наведене вище, позивач стверджує, що протиправні дії відповідача, виражені у відмові здійснити нарахування пенсії без обмеження її розміру, стали наслідком:

-порушення Відповідачем вимог ч. 5 ст. 17, ч. 2 ст. 19, ст. 22 Конституції України;

-ігнорування Відповідачем юридичної позиції Конституційного Суду України щодо безумовного забезпечення соціального захисту певних категорій громадян України, які відповідно до статті 17 Конституції України, які перебувають на службі у Збройних Силах та в інших військових формуваннях держави.

Таким чином, проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов -задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх), які полягають в призначенні пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з обмеженням її розміру десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх) перерахувати та виплачувати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію без обмеження її граничним розміром з 03.07.2020, здійснивши виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 03.07.2020.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду у відповідності до ст. 295 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Зінченко А.В.