Справа № 160/16473/23
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2023-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЛуніної О.С
за участі секретаря судового засіданняЯрушевської Д.В.
представника позивача представника відповідача Шклярука Д.С. Лаптієва А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро позовну заяву ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку, зобов?язання вчинити певні дії,-
- визнати протиправним та скасувати розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України А. Янчука № 1042-К від 19 травня 2023 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 »;
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Керівника Апарату Верховної Ради України В. Штучного № 1262-К від 16 червня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України»;
- визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо відмови позивачу у розгляді його заяви від 28 квітня 2023 року про звільнення з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням з 01 травня 2023 року та зобов`язати Апарат Верховної Ради України розглянути дану заяву позивача і звільнити ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням з 01 травня 2023 року згідно поданої ним 28 квітня 2023 року заяви;
- стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (145 робочих днів вимушеного прогулу за період часу 04.10.2022 року по 24.04.2023 року зумовлені невиконанням відповідачем судового рішення про поновлення на посаді) у сумі 222 106,65 грн;
- зобов`язати Апарат Верховної Ради України провести із ОСОБА_1 кінцевий розрахунок при звільненні нарахувавши і виплативши йому компенсацію за усі дні невикористаної відпустки за період з 01 жовтня 2021 року по 01 травня 2023 року включно.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправним та скасування розпорядження, визнання протиправною бездіяльність, стягнення середнього заробітку, зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду:
- оригіналу документа про сплату судового збору у розмірі 1154,20 грн за позовні вимоги немайнового характеру.
31.08.2023 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 14.09.2023 року.
14.09.223 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 26.09.2023 року.
26.09.2023 року закрито підготовче провадження, суд перейшов до розгляду справи по суті. Розгляд справи по суті відкладено до 10.10.2023 року.
10.10.2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 26.10.2023 року.
26.10.2023 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 10.11.2023 року.
У судовому засіданні 10.11.2023 року представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені в заявах по суті.
У судовому засіданні 10.11.2023 року справу розглянуто, проголошено вступну і резолютивну частину рішення.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що за розпорядження в. о. керівника Апарату Верховної Ради України № 295-к від 01.03.2021 року ОСОБА_1 з 02.03.2021 року призначено на посаду заступника керуючого справами Управління справами Апарату Верховної Ради України шляхом укладання контракту про проходження державної служби на період дії карантину із встановленням випробування строком на один місяць.
Відповідно до розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України № 1187-к від 16.07.2021 року ОСОБА_1 з 16.07.2021 року призначено на посаду заступника керуючого справами Управління справами Апарату Верховної Ради України як переможця конкурсу на зайняття цієї посади. Цим самим розпорядженням позивача звільнено з посади керуючого справами цього ж Управління, на яку він був призначений шляхом укладання контракту про проходження служби на період дії карантину, а дію самого контракту припинено 02.03.2021 року.
Відповідно до розпорядження № 1639-к від 30.09.2021 року в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1 - заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України призначено на посаду першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України з 01.10.2021 року як переможця конкурсу на зайняття цієї посади.
За розпорядженням в.о. керівника Апарату Верховної Ради України № 165-к від 31.01.2022 року ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 65, п. 4 ч. 1 ст. 66 Закону України «Про державну службу» звільнено з посади першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року по справі № 160/4382/22 визнано протиправним та скасовано розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України № 165-к від 31.01.2022 року про звільнення ОСОБА_1 . Цим же рішенням суду позивача поновлено на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України та стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 269 591,52 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 року у справі № 160/4382/22 - залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2023 року касаційну скаргу Апарату Верховної Ради України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року та на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року - повернуто.

Розпорядженням в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України від 24.04.2023 року № 820-К скасовано розпорядження виконувача обов?язків Керівника Апарату Верховної Ради України від 31.01.2022 року № 165-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами» та поновлено його з 31 січня 2022 року на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України.

24.04.2023 року засобами телекомунікаційного зв`язку через месенджер WhatsApp на телефонний номер, зазначений позивачем в заяві про поновлення його на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України від 19.10.2022 року, позивачу направлено повідомлення про його поновлення на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, про що складено протокол про доведення інформації та документів до відома державного службовця ОСОБА_1 від 24.04.2023 року, та направлено фотокопію розпорядження № 820-к від 24.04.2023 року.

24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp позивач повідомив посадових осіб відповідача, що наразі він хворіє.

28.04.2023 року позивач через месенджер WhatsApp на номер +380 50 417 9777 направив повідомлення наступного змісту:

«Доброго дня пані Оксано. Ще раз нагадую, що наразі я хворію (про що є відповідний медичний документ в мене), тому фізично не маю змоги приїхати та написати заяву про звільнення. Але я готовий, як ми з Вами і говорили підписати заяву відділено за допомогою ЕЦП (я його зробив) або Дія Підпис.

Сьогодні вже п?ятниця, що будемо робити? Як мені звільнитися?»

Відповідь: «Вітаю! З?ясовую»

О 16:09 28.04.2023 року позивач направив на той же номер через месенжер WhatsApp фотокопію своєї заяви від 28.04.2023 року, в якій просив звільнити його за власним бажанням з 01 травня 2023 року та попросив подивитися, чи все так.

У відповідь на вказане повідомлення, позивач отримав повідомлення: «Стосовно лікарняного Ви не запитували?»

На вказане запитання позивач написав, що зараз набере свого співбесідника.

Керівником Управління кадрів Апарату Верховної Ради України 02.05.2023 року позивачу направлено лист № 20/08-2023/93294 наступного змісту:

«Розпорядженням в. о. керівника Апарату Верховної Ради України від 24 квітня 2023 року № 820-к Ви поновлені на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України.

Ураховуючи норми частин першої, другої статті 9-1 Закону України «Про державну службу», Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042, 24 квітня 2023 року на телефонний номер НОМЕР_2 , зазначений Вами в заяві про поновлення на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України від 19 жовтня 2022 року, та який було повідомлено Вашим адвокатом Шкляруком Денисом Сергійовичем 12 квітня 2023 року як Ваш контактний номер, через месенджер WhatsApp, керівником Управління кадрів Апарату Верховної Ради України надіслано повідомлення про поновлення Вас на роботі, про що складено відповідний протокол.

За змістом частини четвертої статті 9-1 Закону України «Про державну службу» інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв?язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п?ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Таким чином Ви повинні були приступити до виконання обов?язків першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України не пізніше 01 травня 2023 року. Проте, станом на 02 травня 2023 року до виконання обов?зків за посадою Ви так і не приступили.

Враховуючи викладене, просимо до 18 год. 00 хв. 03 травня 2023 року повідомити про причини Вашої відсутності на службі у відповідь на цей лист або шляхом використання засобів телекомунікаційного зв?зку, зокрема через месенджер WhatsApp, на телефонний номер НОМЕР_3 або на адресу електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_5 »

03.05.2023 року електронним підписом позивача підписано його заяву про звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням, датовану 28.04.2023 року (зареєстрована відповідачем 09.05.2023 року).

У відповідь на лист Керівника Управління кадрів Апарату Верховної Ради України від 02.05.2023 року за № 20/08-2023/93294, позивач направив повідомлення наступного змісту: « 03.05.2023 року через месенджер WhatsApp Ви повідомили мене про те, що Вами було надіслано мені листа (щодо причини відсутності на роботі) через СЕДО, на адреси, зазначені в особовій справі, а також через месенджер WhatsApp. Довожу до Вашого відома, що наразі в мене немає доступу до СЕДО (віддаленого тощо), хоча Ви казали під час нашої розмови про те, що віддалений доступ мені нададуть. Листи, які відправляються мені через СЕДО я, нажаль, не маю можливості дивитися через відсутність доступу. На майбутнє прошу писати мені листи на мою особисту електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_3 або через месенджер WhatsApp за номером НОМЕР_4 .

Розпорядженням в. о. Керівника Апарату Верховної Ради України від 24 квітня 2023 року № 820-к мене поновлено на посаді Першого заступника керівника України.

Пунктом третім розпорядження № 820-к від 24 квітня 2023 року Управлінню справами необхідно провести мені виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 269591,52 грн. Станом на 03.05.2023 року з невідомих мені причин кошти не надійшли на мій рахунок, що свідчить про невиконання Апаратом Верховної ради України рішення суду.

Повідомлення про моє поновлення на посаді Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України мною було отримано від Вас 24 квітня 2023 року через месенджер WhatsApp з номеру телефону НОМЕР_5 . В той же день 24 квітня 2023 року через месенджер WhatsApp мною було повідомлено Вас про причину моєї відсутності на роботі - через хворобу (на підтвердження чого в мене є відповідний документ).

Також мною було надіслано Вам через месенджер WhatsApp заяву на звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням. Наразі відповідь та жодної реакції по цій заяві мною отримано не було.

У зв`язку з виконанням рішення суду через невиплату мені середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 269591,52 грн - наразі в мене немає коштів, щоб терміново дістатися з міста Тбілісі (Грузія) до м. Київ (Україна). На момент отримання повідомлення від Вас 24 квітня 2023 року я перебував у місті Ташкент (Узбекистан).

Відтак, прошу:

Врахувати зазначені обставини та визнати причини моєї відсутності на робочому місці в якості поважних.

Забезпечити виконання рішення суду щодо виплати мені коштів у повному обсязі.

Забезпечити негайний розгляд моєї заяви про звільнення від 01 травня 2023 року та невідкладно повідомити мене про результати її розгляду.»

На вказане звернення позивача, листом керівника Управління кадрів Апарату Верховної Ради України № 20/08-2023/96400 від 05.05.2023 року стосовно пояснення причин відсутності на службі, а також вимоги розгляду заяви про звільнення із займаної посади, позивача повідомлено, що на момент отримання повідомлення про поновлення на посаді та наразі, він перебуває за межами території України. При цьому, згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2022 року № 440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану», робота державних службовців та працівників державного органу за межами України допускається лише у разі службового відрядження, оформленого в установленому порядку. При цьому, у разі перебування державного службовця або працівника державного органу в робочий час за кордоном, крім перебування у службовому відрядженні, оформленому в установленому порядку, до них може бути застосоване дисциплінарне стягнення відповідно до закону (пункт з вказаної постанови КМУ).

Щодо розгляду поданої позивачем заяви про звільнення, у вказаному листі зазначено, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 83, частини першої статті 86 Закону державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб?єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб?єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов?язків державним органом (частина друга статті 86 Закону). З огляду на викладене, відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для реалізації поданої ним заяви.

Так, листом Апарату Верховної Ради України за № 20/08-2023/107579 від 19.05.2023 року позивача повідомлено, що у зв`язку з надходженням до Апарату Верховної Ради засобами поштового зв`язку його заяви про звільнення із займаної посади за власним бажанням, то з урахуванням вимог чинного законодавства правових підстав для її реалізації немає.

Листом Апарату Верховної Ради України за № 20/08-2023/108173 від 22.05.2023 року позивача повідомлено про результати розгляду заяви про звільнення з 01.05.2023 року, та про направлення їх на поштову адресу, зазначену на поштовому конверті, що надійшов до Апарату Верховної Ради України із заявою позивача.

Заступником Керівника апарату Верховної Ради України - керівником Управління справами Ханіком Ю. П., заступником керівника Управління справами - керівником відділу юридичного забезпечення Ларіоновою О. В., керівником загального відділу Бежевець І. М. складено Акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 01 травня 2023 року, 02 травня 2023 року, 03 травня 2023 року, 04 травня 2023 року та 05 травня 2023 року.

05.05.2023 року заступник Керівника Апарату Верховної Ради України - керівник Управління справами Ю. Ханік подав Керівникові Апарату Верховної Ради України Штучному В. В. доповідну записку про відсутність на робочому місці поновленого на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1 упродовж 01, 02, 03, 04, 05 травня 2023 року, про що складено відповідні акти.

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 942-к від 08.05.2023 року порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 та утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку.

Про здійснення стосовно ОСОБА_1 дисциплінарного провадження, позивача повідомлено листом № 20/08-2023/97980 від 08.05.2023 року, доведено до відома дату та час засідання дисциплінарної комісії та запропоновано надати пояснення щодо відсутності на службі з 01 по 05 травня 2023 року.

11.05.2023 року електронним підписом позивача підписано його пояснення, в яких позивач зазначив, що 24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp він повідомив ОСОБА_4 - керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України про причину його відсутності на роботі. У цьому повідомленні він зауважив, що станом на 24.04.2023 рок він хворіє та підтверджуючий документ зможе надати додатково. Зневірившись у тому, що керівництвом Апарату Верхової Ради України будуть виконані судові рішення про поновлення позивача на роботі, через відсутність у нього коштів у достатньому розмірі та через його хворобу, а також через відсутність належного транспортного сполучення, він не мав змоги фізично повернутися з міста Ташкент, Узбекистан, де перебував станом на 24 квітня 2023 року, до міста Київ (Україна), та негайно приступити до виконання своїх обв?язків Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України. Саме з цих причин ним було прийнято рішення подати керівництву Апарату Верховної Ради України заяву про звільнення з посади Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням. 28 квітня 2023 року позивачем було надіслано ОСОБА_4 , керівнику управління кадрів Апарату Верховної Ради України, за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку, а саме через месенджер WhatsApp, заяву на звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням. Втім, не отримавши жодної відповіді з боку Апарату Верховної Ради України на свою заяву, 04.05.2023 року він повторно надіслав заяву про звільнення на офіційну адресу електронної пошти керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України, яка була підписана електронним цифровим підписом. 08.05.2023 року позивач додатково передав оригінал заяви на звільнення від 28 квітня 2023 року національним оператором поштового зв`язку - Укрпоштою (рекомендованим листом № 664).

16.05.2023 року заступник керівника Управління справами - головний бухгалтер О. Войцих листом № 15/32-729 повідомила Керівника Управління кадрами ОСОБА_4 про те, що станом на 16 травня 2023 року до особистого електронного кабінету Управління справами Апарату Верховної Ради України на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України не надходили електронні листки непрацездатності, видані ОСОБА_1 . Також до відділу бухгалтерського обліку, фінансів та бюджетного планування для розгляду і опрацювання не надходили паперові листки непрацездатності, видані ОСОБА_1 .

За результатом розгляду дисциплінарної справи стосовно позивача, дисциплінарною комісією складено подання, в якому дисциплінарна комісія дійшла висновку, що у діях ОСОБА_1 , першого заступника керівника Управління справами апарату Верховної ради України, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, є ознаки дисциплінарного проступку, що полягають у скоєнні ним дисциплінарного проступку, а саме - прогулу без поважних причин 01, 02, 03, 04 та 05 травня 2023 року. У зв`язку з допущенням дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», ОСОБА_1 заслуговує на вид дисциплінарного стягнення - оголошення догани відповідно до частини третьої статті 66 Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 1042-К від 19.05.2023 року ОСОБА_1 , першому заступнику керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, оголошено догану за прогул без поважних причин 01, 02, 03, 04 та 05 травня 2023 року.

Вказане розпорядження направлено на зареєстровану адресу позивача та отримано ним 27.05.2023 року (том 2 а. с. 46,47).

Крім того, заступником Керівника апарату Верховної Ради України - керівником Управління справами Ханіком Ю. П., заступником керівника Управління справами- керівником відділу юридичного забезпечення Ларіоновою О. В. , заступником керівника загального відділу Кизимою Т. В. складено Акти про відсутність на роботі ОСОБА_1 08 травня 2023 року, 09 травня 2023 року, 10 травня 2023 року, 11 травня 2023 року, 12 травня 2023 року, 15 травня 2023 року, 16 травня 2023 року, 17 травня 2023 року, 18 травня 2023 року та 19 травня 2023 року.

22.05.2023 року заступник Керівника Апарату Верховної Ради України - керівник Управління справами Ю. Ханік подав в. о. Керівника Апарату Верховної Ради України Янчуку А. О. доповідну записку про відсутність на робочому місці поновленого на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України ОСОБА_1 у період з 08 по 19 травня 2023 року, про що складено відповідні акти.

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 1056-к від 23.05.2023 року порушено дисциплінарне провадження стосовно ОСОБА_1 та утворено дисциплінарну комісію для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку.

Про здійснення стосовно ОСОБА_1 дисциплінарного провадження, позивача повідомлено листом № 20/08-2023/112969 від 25.05.2023 року, доведено до відома місце, дату та час засідання дисциплінарної комісії та запропоновано надати пояснення щодо відсутності на службі з 01 по 05 травня 2023 року.

31.05.2023 року електронним підписом позивача підписано його пояснення, в яких позивач зазначив, що 24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp він повідомив ОСОБА_4 - керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України про причину його відсутності на роботі. У цьому повідомленні він зауважив, що станом на 24.04.2023 рок він хворіє та підтверджуючий документ зможе надати додатково. Зневірившись у тому, що керівництвом Апарату Верхової Ради України будуть виконані судові рішення про поновлення позивача на роботі, через відсутність у нього коштів у достатньому розмірі а через його хворобу, а також через відсутність належного транспортного сполучення, він не мав змоги фізично повернутися з міста Ташкент, Узбекистан, де перебував станом на 24 квітня 2023 року, до міста Київ (Україна), та негайно приступити до виконання своїх обв?язків Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України. Саме з цих причин ним було прийнято рішення подати керівництву Апарату Верховної Ради України заяву про звільнення з посади Першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України за власним бажанням. 28 квітня 2023 року позивачем було надіслано ОСОБА_4 , керівнику управління кадрів Апарату Верховної Ради України, за допомогою засобів телекомунікаційного зв`язку, а саме через месенджер WhatsApp, заяву на звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням. Втім, не отримавши жодної відповіді з боку Апарату Верховної Ради України на свою заяву, 04.05.2023 року він повторно надіслав заяву про звільнення на офіційну адресу електронної пошти керівника управління кадрів Апарату Верховної Ради України, яка була підписана електронним цифровим підписом. 08.05.2023 року позивач додатково передав оригінал заяви на звільнення від 28 квітня 2023 року національним оператором потового зв`язку - Укрпоштою (рекомендованим листом № 664). Також позивач у своїх поясненнях вказав, що станом на 31.05.2023 року він перебуває за кордоном та досі хворіє, про що має відповідний документ.

За результатом розгляду дисциплінарної справи стосовно позивача, дисциплінарною комісією складено подання від 12.06.2023 року, в якому дисциплінарна комісія дійшла висновку, що у діях ОСОБА_1 , першого заступника керівника Управління справами апарату Верховної ради України, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, є ознаки дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», що полягають у скоєнні ним дисциплінарного проступку, а саме - прогулу без поважних причин 08, 09, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18 та 19 травня 2023 року. У зв`язку із вчиненням систематично (протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» прогулу без поважних причин, ОСОБА_1 заслуговує на вид дисциплінарного стягнення - звільнення з посади державної служби відповідно до частини п?ятої статті 66 Закону України «Про державну службу».

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 1262-К від 16.06.2023 року ОСОБА_1 , першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України звільнено за вчинення систематично (повторно протягом року) прогулу без поважних причин.

Вказане розпорядження направлено на зареєстровану адресу позивача та отримано ним 24.06.2023 року (том 2 а. с. 51,52).

Позивач, не погодившись з розпорядженнями про притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани та звільнення, звернувся до суду з позовною заявою про їх скасування.

Розглядаючи даний спір по суті заявлених позовних вимог та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

За приписами частини другої статті Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 889-VIII державний службовець зобов`язаний, зокрема:

дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки;

забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів;

сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення);

виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 2 Закону № 889-VIII службова дисципліна - неухильне додержання Присяги державного службовця, сумлінне виконання службових обов`язків та правил внутрішнього службового розпорядку.

За змістом пункту 1 частини першої статті 61 Закону № 889-VIII службова дисципліна забезпечується шляхом дотримання у службовій діяльності вимог цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби та виконання правил внутрішнього службового розпорядку.

Умовами статті 62 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також:

1) не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця;

2) виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців;

3) дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Сукупність наведених вище норм Закону № 889-VIII дає підстави для висновку про те, що на державних службовців покладено певні обов?язки, а саме: виконувати покладені на нього посадові обов`язки, дотримуватись службової дисципліни та виконувати правила внутрішнього розпорядку.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на виконання рішення суду у справі № 160/4382/22, Розпорядженням в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України від 24.04.2023 року № 820-К скасовано розпорядження виконувача обов?язків Керівника Апарату Верховної Ради України від 31.01.2022 року № 165-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами» та поновлено його з 31 січня 2022 року на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, про що позивача повідомлено 24.04.2023 року засобами телекомунікаційного зв`язку, що сторонами не заперечується.

Умовами частини четвертої статті 9-1 Закону України «Про державну службу» передбачено, що інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

За викладених обставин, позивач повинен був приступити до виконання своїх обов?язків на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України з 01 травня 2023 року.

Проте, на своє робоче місце позивач не з?явився, натомість 24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp ОСОБА_1 повідомив посадових осіб відповідача, що наразі він хворіє, доказів не надав.

28.04.2023 року позивач через месенджер WhatsApp на номер +380 50 417 9777 знову зазначив, що хворіє, про що має відповідний медичний документ, проте жодного документального доказу своїх слів посадовим особам відповідача він знову не надав.

Водночас позивач, який доклав значних зусиль щодо поновлення на роботі, та виконуючи обов?язки державного службовця 6 рангу, зобов?язаний дотримуватися вимог Закону України «Про державну службу» та діяти у спосіб, який визначений чинним законодавством для вирішення питання подальшого проходження служби або звільнення з державної служби за передбаченими відповідним законодавством підставами.

Тобто, про об?єктивну неможливість приступити до виконання своїх обов?язків позивач мав попередити суб?єкт призначення та надати документальні підтвердження своїх слів.

При цьому, доводи позивача та його представника про те, що рішення суду не виконувалось тривалий час, що зневірило його у виконання вказаного рішення та поновлення позивача на посаді, розглядаються судом окремо, шляхом вирішення питання щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, та не впливають на обставини, які виникли після його поновлення на посаді.

Так, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.04.2023 року шляхом направлення повідомлення через месенджер WhatsApp позивач повідомив посадових осіб відповідача, що наразі він хворіє.

З наявних у справі документів, суд встановив, що згідно з медичним заключенням № 68 протокол № 7 Медичного об?єднання Яшнабадського району міста Ташкенту, ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні з 25.04.2023 року по 01.05.2023 року (том 1 а. с. 107).

Таким чином, вказаний висновок був у позивача в наявності вже 01 травня 2023 року, проте суб?єкту призначення - відповідачу вказаний висновок направлено не було, такий документ не було надано і під час розгляду дисциплінарних проваджень стосовно позивача, який надавав свої пояснення.

Крім того, до позовної заяви долучено довідку про стан здоров?я ОСОБА_1 , видану клінікою сімейної медицини « Тамарісі » м. Тбілісі, в якій зазначено, що позивач звернувся до лікаря 02.05.2023 року, виписаний 02.06.2023 року (том 1 а. с. 111).

Водночас, вказаний документ, у якості підтвердження неможливості виконання своїх обов`язків, суб`єкту призначення також надано не було.

Крім того, суд враховує, що у період, за який надано вказану довідку позивач вів достатньо активний спосіб життя, що підтверджується поданим його представником до суду 19.08.2023 року клопотанням про поновлення строку, в якому зазначено наступне: «…відповідно до штампів перетину кордону з копій паспорту громадянина України для виїзду за кордон, які позивач надав додатками до позову (2.05.23 вилетів з Узбекистана до Грузії, 12.05.23 перетнув кордон з Вірменією та у той же день повернувся до Грузії, 17.05.23 знову відвідав Вірменію, 23.05.23 повернувся до Грузії та у той же день вилетів в Узбекистан де був до 30.05.23 і 30.05.23 повернувся в Грузію, лише 16.06.23 почав повертатися у напрямку України через Туречинну, Болгарію, Румунію, Болгарію та Румунію 19.06.23)».

Сукупність наданих до суду доказів дає підстави для висновку про те, що надані суду довідки не є свідченням неможливості прибуття позивача до місця його поновлення на роботі для владнання питання свого подальшого звільнення у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» та Кодексу законів про працю України.

При цьому, позивач покладаючись на належність поданої ним заяви про звільнення з 01.05.2023 року, підписаної 28.04.2023 року, вважав, що ним виконано усі необхідні формальності щодо подальшого звільнення.

Представник позивача у судовому засідання наполягав на тому, що ні позивачем, ні представником позивача не оскаржується процедура притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, представник зазначив, що позивачем не було допущено прогулу, зважаючи на подану позивачем 28.04.2023 року заяву про звільнення за власним бажанням.

Так, 28.04.2023 року позивач направив через месенджер WhatsApp на номер керівника управління кадрів фотокопію своєї заяви від 28.04.2023 року, в якій просив звільнити його за власним бажанням з 01 травня 2023 року.

Проте, суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

При цьому, суб?єкт призначення повинен бути переконаний у тому, що заява про звільнення підписана особою, яка її подає.

Крім того, суд зазначає, що фотокопія заяви у месенджері не є належним письмовим документом, який підтверджує волевиявлення заявника.

Посилання представника позивача на те, що вказану заяву позивачем подано у спосіб, в який його повідомлено про поновлення на посаді, суд оцінює критично, зважаючи на те, що повідомлення про поновлення на посаді через месенджер є доведенням до відома особи певної інформації у формі, передбаченій статтею 9-1 Законом України «Про державну службу».

Натомість заява про звільнення є волевиявленням особи та повинна бути подана суб?єкту призначення у письмовій формі і підписана заявником, суб?єкт призначення має бути переконаним у тому, що вказана заява подана саме цією особою, яка бажає звільнитися з посади у встановлений законом строк і порядок. Однак, подана позивачем заява не відповідала наведеним вимогам, а тому не може вважатися належним чином поданою.

За викладених обставин, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача стосовно того, що подана 28.04.2023 року фотокопія заяви позивача про звільнення не підлягала розгляду зважаючи на викладене.

Крім того, 03.05.2023 року електронним підписом позивача підписано його заяву про звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням, датовану 28.04.2023 року, яка отримана відповідачем.

Стосовно відповідності вказаної заяви позивача нормам Закону України «Про держану службу», суд зазначає наступне.

Стаття 86 Закону України «Про державну службу» передбачає умови припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін

Відповідно до частини першої статті 86 вказаного Закону, державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення.

За приписами частини другої статті 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Також, згідно частини третьої статті 86 Закону країни «Про держану службу» суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Згідно статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Аналіз наведених норм чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства дає підстави для висновку про наступне:

державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення;

державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення;

у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин.

По-перше, позивач подав заяву про звільнення з 01 травня 2023 року за власним бажанням, датовану 28.04.2023 року, яка підписана його електронним підписом 03.05.2023 року, тобто вже після дати, з якої позивач просив його звільнити, з порушенням 14-денного строку, передбаченого частиною першою статті 86 Закону № 889-VIII.

По-друге, можливість звільнення державного службовця до закінчення двотижневого строку, в інший строк передбачена Законом № 889-VIII лише за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, проте жодних доказів домовленості позивача із суб?єктом призначення матеріали справи не містять.

По-третє, законодавством про працю передбачено можливість розірвання трудового договору у строк, про який просить працівник, за наявності певних причин, зумовлених неможливістю продовження роботи, а саме: переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин.

Вказана умова можлива лише за наявності певних причин, які зумовлюють неможливість подальшої роботи.

Представник позивача наполягав на застосуванні саме цієї норми та вказує на загальну умову - неможливість продовження позивачем роботи, при цьому, жодної з причин, передбаченої статтею 38 КЗпПУ ні позивач, ні представник позивача не навели.

Отже, подана позивачем заява про його звільнення з 01 травня 2023 року не підлягала розгляду відповідачем, зважаючи на недотримання форми її подання, строків її подання та відсутності підстав для її реалізації.

Основним аргументом позивача та його представника є те, що позивач не допустив прогулів, зважаючи на те, що ним подано заяву про звільнення.

Проте, враховуючи викладене вище, вказана заява не є належним та об?єктивним підтвердженням правомірності дій позивача щодо його нез?явлення на роботі після поновлення та повідомлення його про реалізацію рішення суду.

Отже, ОСОБА_1 після отримання повідомлення про поновлення його на посаді не надав суб?єкту призначення - відповідачу належних та допустимих доказів неможливості приступити до роботи та не вирішив питання щодо його звільнення відповідно до норм чинного законодавства.

Таким чином, судом встановлено, що позивач допустив порушення службової дисципліни, а саме правил внутрішнього службового розпорядку, а саме прогул без поважних причин.

Згідно частини першої статті 64 Закону України «Про державну службу» за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягається до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно пункту 12 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» дисциплінарними проступками є прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

На підставі вказаної норми, розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 1042-К від 19.05.2023 року ОСОБА_1 , першому заступнику керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, оголошено догану за прогул без поважних причин 01, 02, 03, 04 та 05 травня 2023 року.

За приписами частини п?ятої статті 66 Закону України «Про державну службу» Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону.

Розпорядженням Апарату Верховної Ради України № 1262-К від 16.06.2023 року ОСОБА_1 , першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, за вчинення систематично (повторно протягом року) прогулу без поважних причин.

Таким чином, суд вважає, що відповідач дійшов обґрунтованого висновку про застосування до позивача за скоєння дисциплінарного проступку стягнення у вигляді догани за систематичне вчинення (повторне протягом року) прогулу, звільнення з державної служби. Тяжкість застосованих до позивача видів дисциплінарного стягнення відповідає вчиненому дисциплінарному проступку.

Під час проведення дисциплінарних справ достовірно встановлено факт підтвердження скоєння позивачем дисциплінарного проступку у вигляді прогулів, про проведення дисциплінарних справ стосовно позивача, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином та надавав відповідні пояснення.

З огляду на зазначене, оскаржувані розпорядження № 1042-К від 19.05.2023 та № 1262-К від 16.06.2023, та дії відповідача щодо відмови у розгляді заяви позивача від 28.04.2023 року відповідають приписам п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо вимоги про стягнення з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року по справі № 160/4382/22 визнано протиправним та скасовано розпорядження в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України № 165-к від 31.01.2022 року про звільнення ОСОБА_1 . Цим же рішенням суду позивача поновлено на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України та стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 269 591,52 грн.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2023 року у справі № 160/4382/22 - залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 24.04.2023 року касаційну скаргу Апарату Верховної Ради України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року та на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 року - повернуто.

Розпорядженням в.о. Керівника Апарату Верховної Ради України від 24.04.2023 року № 820-К скасовано розпорядження виконувача обов?язків Керівника Апарату Верховної Ради України від 31.01.2022 року № 165-к «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника керівника Управління справами» та поновлено його з 31 січня 2022 року на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України.

У вказаному рішенні суду вирішено питання про стягнення середнього заробітку на користь позивача за період вимушеного прогулу з 01.02.2022 по 04.10.2022 (день ухвалення рішення), який становить 269591,52 грн.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

При цьому, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

Стаття 236 КЗпП України не містить жодних застережень, щодо звільнення власника або уповноваженого ним органу від відповідальності за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Суд звертає увагу на те, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Аналіз правових норм чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Водночас, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі-проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду потрібно встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення; у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Вказана правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, від 05 березня 2020 року у справі № 280/360/19, від 26 листопада 2020 року у справі № 500/2501/19, від 19 квітня 2021 року у справі № 826/11861/17, від 24 червня 2021 року у справі № 640/15058/19, від 20 липня 2021 року у справі № 826/3465/18, від 23 березня 2023 року у справі № 420/8539/21.

За приписами частини п?ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 826/8789/18, від 27 січня 2022 року у справі № 580/5185/20.

У рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2022 року по справі № 160/4382/22 здійснено розрахунок середнього заробітку за період з 01.02.2022 по 04.10.2022.

Таким чином, враховуючи, що позивача поновлено на посаді з 24.04.2023 року, середній заробіток за період з 05.10.2022 року по 23.04.2023 року підлягає стягненню з Апарату Верховної Ради України на користь позивача.

Згідно довідки Апарату Верховної Ради України № 15/73-1463 від 11.08.2023 року середньоденний заробіток ОСОБА_1 , який працював на посаді першого заступника керівника Управління справами Апарату Верховної Ради України, обчислений за останні два місяці перед звільненням, відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 у січні 2022 року складав 1531,77 грн.

Період з 05.10.2022 року по 23.04.2023 року становить 143 робочі дні, отже середній заробіток, який підлягає стягненню з Апарату Верховної Ради України на користь позивача складає 219 043,11 грн (1531,77 грн х 143 дні) без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Позивач помилково включає до розрахунку 04.10.2022 року, яке вже увійшло в розрахунок середнього заробітку у справі № 160/4382/22 та 24.04.2023 року, дату, з якого його поновлено на посаді, отже в цій частині вимоги не підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про нарахування і виплату ОСОБА_1 компенсації за усі дні невикористаної відпустки за період з 01 жовтня 2021 року по 01 травня 2023 року включно, суд зазначає наступне.

Згідно розрахунково-платіжної відомості за червень 2023 року ОСОБА_1 виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 40 днів у розмірі 21 579,60 грн.

За викладених обставин, враховуючи виплату позивачу компенсації невикористаної відпустки, зазначена вище позовна вимога задоволенню не підлягає.

За умовами частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи надані сторонами докази, сукупність викладених обставин, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши наявні докази у їх сукупності при безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, за результатами з`ясування обставини у справі та їх правової оцінки, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв?язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, за які сплачено судовий збір, питання щодо розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання протиправними та скасування розпоряджень, визнання протиправною бездіяльності, стягнення середнього заробітку, зобов?язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (143 робочих дні вимушеного прогулу за період часу 05.10.2022 року по 23.04.2023 року) у сумі 219 043,11 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 17.11.2023 року.

Суддя О.С. Луніна