Справа № 200/4423/23
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року Справа№200/4423/23

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл.Соборна,3) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № від 06.06.2023 року «Про відмову в призначені пенсії», яким ОСОБА_1 , відмовлено в призначені пенсії за вислугу років, відповідно до статті 12 Закону N2262-XII;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, призначити, ОСОБА_1 , пенсію за вислугу років з 01.06.2023 року, відповідно до статті 12 Закону N2262-XII, на підставі пільгової вислуги років для призначення пенсії 26 років 06 місяців 05 днів, та виплатити виниклу заборгованість.

В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне.

При звільненні зі служби, Національною поліцією України було протиправно відмовлено в призначені пенсії за вислугу років, за захистом своїх порушених прав він звернувся до суду. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.07.2022 року у справі № 200/2893/22 визнано протиправною відмову ГУ Національної поліції в Донецькій області, щодо оформлення та направлення необхідних документів до ГУ ПФУ в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 ЗУ № 2262-XII, та зобов`язано ГУ Національної поліції України підготувати та направити до ГУ ПФУ в Донецькій області документи для призначення пенсії позивачу за вислугу років, визнавши загальну вислугу років для призначення пенсії 26 років 06 місяці 05 днів. На виконання рішення суду Головне управління Національної поліції України підготувало та надіслало до ГУ ПФУ в Донецькій області всі необхідні для призначення позивачу пенсії документи, у тому числі рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.07.2022 року у справі № 200/2893/22. Незважаючи на рішення суду, та викладену в ньому правову позицію судів України, ГУ ПФУ в Донецькій області 06.06.2023, рішенням № «Про відмову в призначені пенсії», відмовило позивачу в призначені пенсії, посилаючись на те, що для призначення пенсії за ст. 12 ЗУ № 2262-XII необхідно мати календарну вислугу років 25 років та більше. Вважає таке рішення ГУ ПФУ в Донецькій області незаконним та таким, що суперечить вимогам діючого законодавства та порядку призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 12 ЗУ № 2262-XII, тому звернувся до суду з даним позовом.

У строк, встановлений судом, відповідачем подано відзив на позов, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Статтею 12 Закону № 2262 передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності відповідних умов, а саме: відповідної календарної вислуги; якщо вони звільненні зі служби. Тобто реалізація права на пенсію можлива лише за наявності двох означених умов.

На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії редакція пункту 3 Порядку № 393 зазнала змін, відповідно до яких зарахування строку участі в АТО на пільгових умовах до вислуги років застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії, як передбачала попередня редакція підпункту «а» пункту Порядку № 393. Тобто, пільгова вислуга років має значення для визначення відсотку розміру пенсії позивача від його грошового забезпечення, відповідно до статті 13 Закону № 2262, за умови наявності права на призначення пенсії за вислугу років, а не для призначення такої пенсії.

Порядком № 393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах. Порядок №393 (пункт 2-1) передбачає обчислення календарної вислуги років за пунктами 1 і 2 цієї постанови. Оскільки за приписами статті 17 Закону № 2262 при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення, а саме Порядком № 393 визначено обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом № 2262 і цей Порядок встановлює пільгове обчислення вислуги років тільки для визначення розміру пенсії, тому відсутні підстави для врахування позивачу періодів служби в пільговому обчисленні до календарної вислуги років. Вважає, що правові висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 14 квітня 2021 року в справі № 480/4241/18 до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки ця справа була розглянута до внесення змін до Порядку № 393 від 16 лютого 2022 року. Крім того, додав, що призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу

Позивач скористався своїм правом на подання відповіді на відзив, у якій зазначив про те, що право на призначення пенсії за вислугу років у ОСОБА_1 виникло ще на момент звільнення зі служби у 2020 році, коли в Порядку (редакція на момент звільненя) було визначено, що «До вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах пільгова вислуга років». Просив суд взяти до уваги той факт, що право на призначення пенсії виникло у ОСОБА_1 саме на момент звільнення зі служби в Нацполіції, та реалізувати його ОСОБА_1 зміг лише після того, як Верховний Суд сформував правову позицію в постанові від 03 березня 2021 року по справі №805/3923/18-а.

Крім того, позивачем надані додаткові пояснення, в яких останній звернув увагу суду на правову позицію, викладену у постанові Першого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2023 року у справі № 200/5282/22.

Ухвалою суду від 21 серпня 2023 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Надано позивачу термін протягом десяти днів, починаючи з наступного дня після отримання цієї ухвали, впродовж якого позивачу необхідно сплати судовий збір у сумі розміром 858,88 грн, або надати належним чином обґрунтоване клопотання про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

24 серпня 2023 року представник позивача через підсистему «Електронний Суд» надав клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою суду від 31 серпня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про звільнення від сплати судового збору, яке подано 24 серпня 2023 року через підсистему «Електронний Суд» - відмовлено. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків у справі №200/4423/23. Встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали на усунення недоліків позовної заяви відповідно до ухвали суду від 21 серпня 2023 року.

07 вересня 2023 року через підсистему «Електронний Суд» представником позивача надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 858,88 грн.

Отже, вимоги ухвали суду від 21 серпня 2023 року були виконані позивачем.

Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №200/4423/23. Запропоновано позивачу надати заяву (клопотання) про залучення Головного управління Національної поліції України в Донецькій області у якості третьої особи на стороні позивача або відповідача з обґрунтуванням підстав щодо необхідності залучення її до участі у справі. Витребувано від відповідача належним чином завірені копії: заяви про призначення пенсії за вислугу років від 01.06.23 №1477/5 разом із усіма доданими до неї документами, рішення про відмову у призначенні пенсії № від 06.06.23.

25 вересня 2023 року відповідачем надіслано до суду відзив на позов та документи на виконання вимог ухвали суду від 12 вересня 2023 року.

05 жовтня 2023 року позивач скористався правом на подання відповіді на відзив відповідно до статті 163 КАС України.

Правом на подання заперечень відповідно до статті 164 КАС України відповідач не скористався.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

За приписами частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України НОМЕР_2 , виданого 26.03.2008.

Позивач має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_3 , виданого 30.07.2018.

З витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 31.07.2020 № 322 о/с випливає, що відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0125082) - поліцейського ізолятору тимчасового тримання № 1 Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 5 серпня 2020 року. Зазначено, що вислуга років на 5 серпня 2020 року в календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 19 років 09 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні - 27 років 05 місяців 19 днів.

Згідно з наказом ГУНП в Донецькій області від 21.01.2022 № 30 о/с по особовому складу внесено зміни та доповнення до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 31.07.2020 № 322 о/с в частині звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0125082), поліцейського ізолятору тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Донецькій області, а саме зазначено вислугу років на 5 серпня 2020 року в пільговому обчисленні - 26 років 06 місяців 05 днів.

Відповідно до копії довідки ГУНП в Донецькій області про вислугу років старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського Ізолятору тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Донецькій області в якій зазначено, що вислуга років на 5 серпня 2020 року становить: - час служби в календарному обчисленні 19 років 9 місяців 18 днів; - час служби в пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) 06 років 8 місяців 17 днів; - час служби в пільговому обчисленні 26 років 6 місяців 5 днів.

Адвокат позивача звернувся до ГУНП в Донецькій області із адвокатським запитом від 05.01.2022, у якому, зокрема, просив доручити відповідним працівникам ГУНП в Донецькій області підготувати і направити до ДУ «ТМО МВС України в Донецькій області» всі документи, необхідні для призначення пенсії за вислугу років позивачеві.

Листом ГУ НП від 18.01.2022 № 03аз/26/02-2022 адвокату позивача повідомлено про відсутність підстав для оформлення матеріалів пенсії відповідно до умов п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення складає у календарному обчисленні - 19 років 09 місяців 18 днів, у пільговому обчислені 27 років 05 місяців 19 днів. області здійснюється перевірка вислуги років для вивчення питання, щодо можливості призначення пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, виготовити довідку про розрахунок вислуги років ОСОБА_1 є неможливим.

Відповідно до копії листа відповідача від 01.02.2022 № 6аз/12/02-2022 адвокату позивача повідомлено про те, що під час перевірки вислуги років з метою вивчення питання щодо можливості призначення пенсії ОСОБА_1 , було встановлено технічну помилку при оголошенні пільгової вислуги років останньому під час його звільнення зі служби в Національній поліції, у зв`язку з чим, наказом ГУНП в Донецькій області від 21.01.2022 № 30 о/с було внесено зміни до наказу ГУНП в Донецькій області від 31.07.2020 № 322 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та оголошено нову пільгову вислугу років, яка склала 26 років 06 місяців 05 днів.

З автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» слідує, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №200/2893/22, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язати вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області в оформленні і направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформити і направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визнавши загальну вислугу років для призначення пенсії 26 років 06 місяців 05 днів.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року в справі № 200/2893/22 залишено без змін.

Відповідно до вимог частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №200/2893/22 Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 за п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До заяви додано документи, а саме: подання про призначення пенсії від 29.05.2023№83/34/01-2023; грошовий атестат №105; довідка від 05.05.2023 №105 про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону №2262; копію наказу від 31.07.2020 №322 о/с; копію наказу від 21.10.2020 №30 о/с; розрахунок вислуги років про призначення пенсії від 16.05.2023; копію трудової книжки ОСОБА_1 ; копію посвідчення учасника бойових дій від 30.07.2018 серія НОМЕР_3 ; копію рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань догляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України від 11.07.2018 №5/I/5/V/93; копію паспорта та ідентифікаційного кода ОСОБА_1 ; копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 06.07.2022 №7420-0; заява про відкриття карткового рахунку в ДОУ АТ «Ощадбанк».

За результатами розгляду наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області встановлено наступне.

Відповідно до п. «а» статті 12 Закону №2262 для призначення пенсії за вислугу років особам, які звільнились зі служби в період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних років та 6 місяців і більше.

Згідно п. «б» статті 12 Закону №2262 також мають право на пенсію за вислугу років військовослужбовці при досягненні ними на день звільнення 45- річного віку, за наявності при цьому страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12,6 календарних років становить військова служба.

В наданому пакеті документів для призначення пенсії за вислугу років, а саме в поданні про призначення пенсії від 29 травня 2023 року №83/34/01-2023 загальна вислуга років станом на 05 серпня 2020 року складає 19 років 09 місяців 18 днів та в грошовому атестаті №105 наказом від 31 липня 2020 року №322 о/с у календарному обчисленні становить 19 років 09 місяців 18 днів. На день звільнення (05 серпня 2020 року) з військової служби позивач досяг 43-го віку.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 06 червня 2023 року № вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю:

необхідної календарної вислуги років, передбаченої пунктом «а» статті 12 Закону №2262;

недосягненням на день звільнення заявником 45-річного віку, передбаченого пунктом «б» статті 12 Закону №2262.

Предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для відмови призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до абз. «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач вважає таке рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, тому і звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XIІ (далі Закон №2262-XIІ у редакції на момент реалізації позивача його суб`єктивного права звернення із вимогою направити документи для призначення пенсії).

Вказаним Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Відповідно до ст. 2 Закону №2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Згідно пункту а частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону(крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби:

по 30 вересня 2011 року і на день звільнення мають вислугу 20 років і більше:

з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року і на день звільнення мають вислугу 20 календарних років та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік і більше;

з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року і на день звільнення мають вислугу 21 календарний рік та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше;

з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше;

з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Частиною 4 статті 17 Закону №2262-ХІІ передбачено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Відповідно до статті 17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб (далі - Порядок №393 у редакції на момент реалізації позивача його суб`єктивного права звернення із вимогою направити документи для призначення пенсії).

Так, відповідно до п.3 Порядку №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці, зокрема, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції.

Матеріалами справи підтверджено, що наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 31.07.2020 № 322 о/с відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0125082) - поліцейського ізолятору тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 5 серпня 2020 року. Зазначено, що вислуга років на 5 серпня 2020 року в календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги складає: 19 років 09 місяців 18 днів, у пільговому обчисленні - 27 років 05 місяців 19 днів.

Згідно з наказом ГУНП в Донецькій області від 21.01.2022 № 30 о/с по особовому складу внесено зміни та доповнення до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 31.07.2020 № 322 о/с в частині звільнення старшого сержанта поліції ОСОБА_1 (0125082), поліцейського ізолятору тимчасового тримання № 7 Головного управління Національної поліції в Донецькій області, а саме зазначено вислугу років на 5 серпня 2020 року в пільговому обчисленні - 26 років 06 місяців 05 днів.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03.03.2021 у справі №805/3923/18-а дійшов до висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу, є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Також, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 дійшов висновку про те, що передбачена Порядком №393 (діяла з моменту виникнення права на пенсію) можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Крім того, Верховний Суд в складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14.04.2021 у справі №480/4241/18 зробив наступні правові висновки:

1. В цілях Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга - це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду (календарний рік - 365 календарних днів, календарний місяць - 30 календарних днів).

2. Для призначення пенсій за вислугу років за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку №393.

При цьому Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а відступив від правових висновків, викладених, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі №725/1959/17, від 27 березня 2018 року у справі №295/6301/17 і з метою приведення судової практики до єдиного тлумачення та застосування норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у частині призначення пенсії за вислугу років, зробив висновок про те, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказана позиція була також підтримана у постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18, а також у постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №500/2030/20.

Варто відмітити, що дійсно станом на момент прийняття оскаржуваного рішення постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 (набрання чинності 19.02.2022) до Порядку №393 були внесені зміни, а саме:

- доповнено новим пунктом 2-1, згідно з нормами якого, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови;

- абзац перший пункту 3 викладено в новій редакції, згідно з якою, до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах відповідний період служби.

Тобто, у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 16.02.2022 постанови №119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 редакція Порядку №393 щодо правил обчислення вислуги років для призначення пенсії зазнала змін.

Втім, суд наголошує, що у цьому випадку має значення редакція Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393, що діяла на момент виникнення у позивача права на пенсію.

Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати порядок обчислення вислуги років для визначення права позивача на пенсію відповідно до Порядку№ 393, чинного на день звільнення позивача зі служби з огляду на наступне.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст.58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, зміст правовідносин, зокрема, прав та обов`язків особи, не може змінюватися зі зміною законодавчих норм.

А відтак, до спірних правових відносин належить застосувати Порядок №393 у редакції до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів від 16.02.2022 №119.

Правовий підхід незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів зокрема, при вирішенні питання призначення пенсії за вислугу років колишнім працівникам органів МВС, учасників АТО викладено у постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №360/3128/19 та від 14 вересня 2022 року у справі №640/14718/20.

Оскільки суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин слід застосовувати Порядок №393 у редакції до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів від 16.02.2022 №119, оскільки своє суб`єктивне право позивачем реалізовано з моменту звернення із вимогою направити документи для призначення пенсії (05 січня 2022 року), суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених Верховним Судом в постанові від 14 квітня 2021 року в справі № 480/4241/18, оскільки вказаний правовий висновок якраз і стосується застосування Постанови № 393, в редакції чинній до внесення змін згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393.

Щодо доводу відповідача про те, що днем звернення для позивача за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення та твердження, що в даному випадку це є червень 2023 року, коли необхідний пакет документів для призначення пенсії отриманий відповідачем від Головного управління Національної поліції у Донецькій області, а тому слід застосовувати відповідне законодавство станом на червень 2023 року суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2021 року у справі №360/3128/19 зазначив, що моментом виникнення у позивача права на пенсію за вислугою років за пунктом а частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІ є дата звільнення зі служби, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати умови призначення пенсій за вислугу років, які діяли на момент звільнення позивача зі служби в поліції (пункт 24 Постанови).

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі №640/14718/20 колегія суддів розглядаючи питання щодо права на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ колишньому працівнику МВС, дійшла висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма, яка діє на момент реалізації позивачем права на пенсію.

Так, згідно частини 1 статті 48 Закону №2262-XIІ заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Статтею 49 Закону №2262-XIІ визначено, що пенсію згідно з цим Законом призначають органи Пенсійного фонду України. Документи про призначення пенсії розглядає орган Пенсійного фонду України і не пізніше ніж у 10-денний строк з дня їх надходження приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії. Документом, який підтверджує призначення пенсії, є пенсійне посвідчення, що видається органом Пенсійного фонду України. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причини орган Пенсійного фонду України видає (надсилає) заявникові не пізніше ніж протягом 5 днів після прийняття відповідного рішення.

Постановлю правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб. Цей Порядок регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" ( 2262-12 ) (далі - Закон), крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 N 1522 ( 1522-2006-п ) "Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян".

Заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом ( 2262-12 ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи) (пункт 1 Порядку №3-1).

Відповідно до вимог пункту 12 Порядку 3-1, уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії. У разі, якщо підготовлені не всі необхідні для призначення пенсії документи, подаються наявні документи, а документи, яких не вистачає, подаються додатково в строки, визначені пунктом 6 цього Порядку.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення. У разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою. Пенсії призначаються у строки, визначені в статті 50 Закону ( 2262-12 ).

Аналіз статті 48 Закону №2262-XIІ Порядку № 3-1 дає підстави для наступних висновків, а саме:

заява про призначення пенсії згідно з Законом №2262-XIІ подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки;

постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, який регулює питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, зокрема, відповідно до №2262-XIІ;

уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення;

після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу Пенсійного фонду України або відмовити у такому поданні.

Після звільнення зі служби в поліції (31.07.20), представником позивача подана вимога до ГУНП в Донецькій області щодо оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 12 Закону № 2262-ХІІ (05.01.22).

Листом ГУ НП від 18.01.2022 № 03аз/26/02-2022 адвокату позивача повідомлено про відсутність підстав для оформлення матеріалів пенсії відповідно до умов п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оскільки вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення складає у календарному обчисленні - 19 років 09 місяців 18 днів, у пільговому обчислені 27 років 05 місяців 19 днів. області здійснюється перевірка вислуги років для вивчення питання, щодо можливості призначення пенсії ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, виготовити довідку про розрахунок вислуги років ОСОБА_1 є неможливим.

Відповідно до копії листа відповідача від 01.02.2022 № 6аз/12/02-2022 адвокату позивача повідомлено про те, що під час перевірки вислуги років з метою вивчення питання щодо можливості призначення пенсії ОСОБА_1 , було встановлено технічну помилку при оголошенні пільгової вислуги років останньому під час його звільнення зі служби в Національній поліції, у зв`язку з чим, наказом ГУНП в Донецькій області від 21.01.2022 № 30 о/с було внесено зміни до наказу ГУНП в Донецькій області від 31.07.2020 № 322 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 та оголошено нову пільгову вислугу років, яка склала 26 років 06 місяців 05 днів.

З автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» слідує, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №200/2893/22, позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язати вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Донецькій області в оформленні і направленні необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області оформити і направити необхідні документи до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визнавши загальну вислугу років для призначення пенсії 26 років 06 місяців 05 днів.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області залишено без задоволення. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року в справі № 200/2893/22 залишено без змін.

На виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі №200/2893/22 Головним управлінням Національної поліції в Донецькій області надіслано до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області матеріали для призначення пенсії ОСОБА_1 за п. «а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До заяви додано відповідний перелік документів до якого у пенсійного органу не було заперечень.

За результатами розгляду наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області встановлено наступне.

Відповідно до п. «а» статті 12 Закону №2262 для призначення пенсії за вислугу років особам, які звільнились зі служби в період з 01 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних років та 6 місяців і більше.

Згідно п. «б» статті 12 Закону №2262 також мають право на пенсію за вислугу років військовослужбовці при досягненні ними на день звільнення 45- річного віку, за наявності при цьому страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12,6 календарних років становить військова служба.

В наданому пакеті документів для призначення пенсії за вислугу років, а саме в поданні про призначення пенсії від 29 травня 2023 року №83/34/01-2023 загальна вислуга років станом на 05 серпня 2020 року складає 19 років 09 місяців 18 днів та в грошовому атестаті №105 наказом від 31 липня 2020 року №322 о/с у календарному обчисленні становить 19 років 09 місяців 18 днів. На день звільнення (05 серпня 2020 року) з військової служби позивач досяг 43-го віку.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 06 червня 2023 року № вирішено відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю:

необхідної календарної вислуги років, передбаченої пунктом «а» статті 12 Закону №2262;

недосягненням на день звільнення заявником 45-річного віку, передбаченого пунктом «б» статті 12 Закону №2262.

Надаючи оцінку правомірності відмови в призначенні пенсії, суд виходить саме з тих аргументів, які пенсійний орган навів у рішенні, що є предметом спору.

Судом встановлено, що вислуга років позивача станом на 05 серпня 2020 року становить: час служби в календарному обчисленні 19 років 09 місяців 18 днів, час служби в пільговому обчисленні (з урахуванням вислуги у календарному обчисленні) 26 років 06 місяців 05 днів.

При цьому, відповідно до рішення про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни поліцейських, державних службовців та інших працівників Національної поліції України від 11 липня 2018 року, позивачу надано статус учасника бойових дій. Підстава: довідка про без посередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 01 червня 2018 року №3109/01/12-2018; накази АТЦ при СБУ від 14 грудня 2015 № 348, від 30 квітня 2018 №120 дск, від 13 червня 2017 №056.

Отже, відповідно до ст. 17 Закону № 2262, з урахуванням п. 3 Порядку № 393 у редакції до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів від 16.02.2022 №119, календарна вислуга років позивача для призначення пенсії за вислугу років складає 26 років 06 місяців 05 днів, оскільки період безпосередньої участі в антитерористичній операції зараховується до календарної вислуги років для призначення пенсії в пільговому обчисленні один місяць служби за три.

Таким чином, суд приходить висновку, що позивач набув право на пенсію за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону № 2262, що також підтверджено таким, що набрало законної сили, рішенням суду у справі № 200/2893/22.

Суд вважає необґрунтованими твердження відповідача, викладені у відзиві на позов про подання позивачем заяви про призначення пенсії у 2023 році, оскільки своє суб`єктивне право позивач реалізував саме у січні 2022 року шляхом подання вимоги про оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугою, що відповідає вимогам Порядку 3-1.

Лише після оскарження у судовому порядку протиправності дій ГУ НП в Донецькій області щодо відмови в задоволенні заяви позивача про оформлення та подання необхідних документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для призначення пенсії за вислугу років, ГУПН в Донецькій області було оформлено подання про призначення пенсії позивачу від 29 травня 2023 року №83/34/01-2023 та направлено до пенсійного органу з відповідним переліком документів.

Щодо ухвали Верховного Суду у справі №200/4291/22 на яку посилається представник відповідача у своїх поясненнях, та у якій зазначено:

…33. Суд зауважує, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, і стаття 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

34. На час звернення позивача із заявою про призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб пункт 3 Постанови № 393, яким передбачалась можливість зарахування пільгової вислуги років до стажу для призначення пенсії за вислугу років, зазнав змін.

35. Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, ґрунтуються на іншому правовому регулюванні, а тому не можуть бути враховані при розгляді цієї справи, оскільки втратили свою актуальність для цього спору….

Аналізуючи вищезазначену ухвалу, суд вважає за необхідне відмітити, що звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою позивач (Особа _1) посилався на постанову Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а. Оскільки висновки викладені у постанові від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а гуртувалися на іншому правовому регулюванні та не були подібними до справи №200/4291/22, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі №200/4291/22 відповідно до пункту 5 частини 1 статті 339 КАС України.

Також слід зауважити, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведених вище норм права та висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову позивачу в призначенні пенсії від 06 червня 2023 року №.

Щодо позовних вимог в частині призначення пенсії, суд зазначає наступне.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Чинне законодавство передбачає чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Позиція Верховного Суду щодо застосування частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, щодо можливості зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, була висловлена у постановах від 14 серпня 2018 року у справі № 820/5134/17, від 28 лютого 2020 року у справі № 806/3304/18, від 16 листопада 2020 року у справі № 640/5615/19, від 4 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19.

При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 480/4737/19 та від 08 лютого 2022 року у справі № 160/6762/21 сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засада ефективності захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві знайшла своє безпосереднє закріплення у положеннях Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, вимога ефективності міститься у таких нормах Кодексу адміністративного судочинства України: частинах першій та другій статті 2 (завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, розсудливо); частині другій статті 5 (захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); абзаці 2 частини другої статті 9 (суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень); частині четвертій статті 242 (судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень).

Важливим є те, що Кодекс адміністративного судочинства України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист прав і свобод до моменту ініціювання особою судового провадження, так відповідно до частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення позову.

З цього слідує, що ефективно працююча система суб`єктів владних повноважень (головним чином, органів виконавчої гілки влади та органів місцевого самоврядування) є тим механізмом, який ефективно захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, що мінімізує можливість виникнення спорів у публічно-правовій сфері та, відповідно, робить непотрібним звернення до адміністративного суду; частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України орієнтує відповідачів (суб`єктів владних повноважень) забезпечувати ефективний захист та зобов`язує, у разі порушення таких прав, свобод чи інтересів, поновити їх до моменту ініціювання особою судового провадження.

При цьому адміністративний суд, зберігаючи самостійність і незалежність, діє не відособлено, а разом із законодавчою та виконавчою гілкою влади, які приймають власні рішення (обов`язкові до виконання), а також володіють гарантованою Конституцією України власною незалежністю та компетентністю.

Крім того важливо, що завданням суду у спорах, що виникають із публічно-правових відносин, в яких індивідуальне право особи (можливість реалізації майнових прав, зокрема права на соціальний захист, свобода використання власності у незаборонений спосіб, право на безперешкодну підприємницьку діяльність тощо) конкурує із суспільними (публічними) інтересами, є забезпечення необхідного балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами; ефективним може вважатися такий спосіб захисту порушеного права, при обранні якого обов`язково враховується суспільний (публічний) інтерес.

Отже, аналіз положень Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання. Всі ці складові можна охопити єдиним терміном ефективне правосуддя, що виступає еталоном для оцінки судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Вищезазначені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18 жовтня 2018 року у справах №822/584/18, №806/1316/18, від 23 листопада 2018 року у справі №826/8844/16 та від 20 грудня 2018 року у справі №524/3878/16-а.

У постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.

Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.

Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень застосовано Верховним Судом у постанові від 22 червня 2023 року у справі №480/4288/21.

Так, у вищенаведеній постанові Верховного Суду розглядалось питання протиправності відмови Пенсійного органу щодо призначення пенсії за вислугу років колишньому працівнику органів МВС. Колегія Суддів дійшла висновку, що відповідно до пункту а частини першої статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб позивач набув право на призначення пенсії за вислугою років на підставі вказаного Закону та оскільки виконано всі умови, визначені Порядком № 3-1, ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання призначити пенсію за вислугу років.

Судом встановлено, відмова відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугу років обґрунтована відсутністю у позивача необхідної для призначення пенсії календарної вислуги років.

Відповідачем, як органом, що призначає пенсії, не вимагалось дооформлення поданих документів для призначення пенсії.

Тобто при направленні подання про призначення пенсії разом із відповідним пакетом документів було дотримано всіх визначених законом умов для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

При розгляді даної справи суд дійшов висновку, що позивач набув право на пенсію за вислугу років відповідно до п. а ч. 1 ст. 12 Закону № 2262, що також підтверджено таким, що набрало законної сили, рішенням суду у справі № 200/2893/22.

Враховуючи вищенаведене та те, що виконані всі умови, визначені Порядком 3-1, в силу вимог ст. 5 та 245 КАС України, з метою ефективного захисту порушених прав позивача, ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 01 червня 2023 року відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, на підставі пільгової вислуги років для призначення пенсії 26 років 06 місяців 05 днів.

Щодо зобов`язання відповідача виплатити виниклу заборгованість, то вказана вимога направлена на майбутнє. Суд у свою чергу не здійснює превентивного захисту, оскільки судовому захисту підлягає порушене право. Таким чином, оскільки пенсія позивачу ще не призначена, то підстави вважати, що її не будуть виплачувати у суду відсутні.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, суд доходить висновку про часткову обґрунтованість пред`явленого позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем за подання цього позову сплачено судовий збір у сумі 858,88 грн.

Позовна заява подана через підсистему «Електронний Суд».

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно із частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 572,58 грн ((858,88 грн /3х2).

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл.Соборна,3) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № від 06 червня 2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 01 червня 2023 року відповідно до статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, на підставі пільгової вислуги років для призначення пенсії 26 років 06 місяців 05 днів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл.Соборна,3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 572 (п`ятсот сімдесят дві) гривні 58 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження 17 листопада 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повідомити сторін, що заяви по суті справи, заяви з процесуальних питань, клопотання, пояснення, додаткові письмові докази, висновки експертів, можуть бути ними подані в електронному вигляді на електронну пошту суду або через особистий кабінет в системі Електронний суд.

Суддя А.С. Зеленов