Справа № 520/24483/23
Суддя: Єгупенко В.В.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року № 520/24483/23

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Єгупенка В.В.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (м. Харків, вул. Квітки-Основ`яненка, 7), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з вищевказаним позовом, в якому позивач просив встановити відсутність компетенції (повноважень) Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради щодо надання адміністративної послуги зі зміни адреси об`єкта нерухомого майна, а саме будинку садибного типу з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та зареєстрований за нею, шляхом зміни номеру будинку з 29-А на 27-А у зв`язку з дублюванням адреси об`єкта нерухомого майна, що не є об`єктом державної чи комунальної власності та не підпадає під випадки, зазначені у п. 50 присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 07.07.2021 р. Захистити право ОСОБА_1 на отримання спадщини, порушене у зв`язку з ненаданням Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради адміністративної послуги зі зміни адреси, у спосіб зміни адреси об`єкта нерухомого майна, а саме будинку садибного типу з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 та зареєстрований за нею, шляхом зміни номеру будинку з 29-А на 27-А у зв`язку з дублюванням адреси об`єкта нерухомого майна, що не є об`єктом державної чи комунальної власності та не підпадає під випадки, зазначені у п. 50 присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 07.07.2021 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків померла мати позивача ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис №10100. Позивач як спадкоємець за заповітом у термін, передбачений приписами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, подав приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Бєлінській К.В. заяву про прийняття спадщини. На підставі вказаної заяви приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєлінська К.В. відкрила спадкову справу № 66119587 щодо майна померлої ОСОБА_3 . Відповідно до листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Бєлінської К.В. вих. № 7/01-16 від 18.01.2021 р. «Щодо кола спадкоємців ОСОБА_3 » позивач прийняв спадщину після ОСОБА_3 . Спадкову масу спадкодавця ОСОБА_3 складає будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 70,3 кв. м АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа № 69, виготовленим за станом на 21.07.2020 р., однак приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєлінська К.В. повідомила, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про державну реєстрацію нерухомого майна за спадкодавцем ОСОБА_3 через відсутність такої реєстрації. Відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області № 48-137 від 10.03.1987 р. вказаний будинок був оформлений шляхом введення в експлуатацію. Відповідно до рішення Жовтневого районного народного суду м. Харкова від 02.10.1990 р. за спадкодавцем ОСОБА_3 було визнано право власності на вказаний будинок. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєлінська К.В. повідомила позивачу, що на теперішній час він не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 , оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вже наявні відомості про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме будинок АДРЕСА_1 , за третьою особою ОСОБА_2 . Відповідно до інформації, наданої Департаментом реєстрації Харківської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою № 240431125 від 14.01.2021 р. зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме будинок загальною площею 75,4 кв. м АДРЕСА_1 . Як видно з вищенаведеного, будинок загальною площею 75,4 кв. м АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за третьою особою ОСОБА_2 , та будинок загальною площею 70,3 кв. м АДРЕСА_1 , набутий за життя спадкодавцем ОСОБА_3 - це два різні об`єкти нерухомого майна. Крім того, ці об`єкти нерухомого майна фізично розташовані на різних земельних ділянках: земельна ділянка, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за третьою особою ОСОБА_2 , межує з одного боку з земельною ділянкою, на якій розташований будинок АДРЕСА_2 , у той час як земельна ділянка, на якій розташований будинок АДРЕСА_1 , набутий за життя спадкодавцем ОСОБА_3 , межує з одного боку з земельною ділянкою, на якій розташований будинок АДРЕСА_3 . Вищенаведені обставини, як зазначає позивач, підтверджуються фактичним місцезнаходженням вказаних об`єктів нерухомого майна та земельних ділянок, на яких вони розташовані, що може бути встановлене під час огляду доказів за їх місцезнаходженням у порядку ст. 81 КАС України. Міспезнаходження будинку АДРЕСА_1 та будинку АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстроване за третьою особою ОСОБА_2 , що міститься на топографічних планах, складених Службою містобудівного кадастру м. Харкова, не відповідає фактичному місцезнаходженню вказаних будинків, що підтверджується, зокрема, даними топографо-геодезичної зйомки житлового будинку та прилеглої території за адресою АДРЕСА_1 , нанесеною Службою містобудівного кадастру м.Харкова на топографічні плани в масштабі 1:500 за № 254/21 від 06.05.2021 р. Про вказану невідповідність позивачем повідомлено відповідача заявою від 23.11.2021 р., однак відповіді на заяву він не отримав. Оскільки позивачем було виявлене дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, з метою його усунення він 20.05.2021 р. звернувся до відповідача як до повноважного виконавчого органу Харківської міської ради із заявою щодо зміни та упорядкування адреси будинку по АДРЕСА_1 . 03.06.2021 р. відповідач листом № К-6-752/0/333-21.01.01-12 повідомив, що мою заяву розглянуто, з вищевказаного питання ведеться робота відповідно до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 325/11 від 06.07.2011 р. «Про затвердження Порядку присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова», рішення 24 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 1366/18 від 19.12.2018 р. «Про внесення змін до рішення 8 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 06.07.2011 р. № 325/11 «Про затвердження Порядку присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова»». Враховуючи, що фасад будинку, що належить третій особі ОСОБА_2 , виходить на АДРЕСА_1 , а сам будинок фактично розташований між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , у той час як фасад будинку, набутого за життя спадкодавцем ОСОБА_3 , виходить на АДРЕСА_1 , а сам будинок фактично розташований між будинками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , що також може бути встановлене під час огляду доказів за їх місцезнаходженням у порядку ст. 81 КАС України, для нумерування будинку, що належить третій особі ОСОБА_2 , відповідно до вищенаведених приписів Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 690 від 07.07.2021 р., повинен, на думку позивача, використовуватися номер 27 та літера «А», для нумерування будинку, набутого за життя спадкодавцем ОСОБА_3 - номер 29 та літера «А».

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, в якому він просив закрити провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг, згідно п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

При визначенні компетенції адміністративний суд виходить не лише із суб`єктного складу, а із суті спору. Так, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій, яку слід розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, законодавцем в положеннях статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, в разі порушення цивільного права чи інтересу у позивача виникає право на звернення до суду із застосуванням відповідного способу захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу.

Частиною першою статті 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зокрема, можливість захисту саме права власності шляхом визнання незаконним акта, яким порушується право власності, передбачається ст. 393 Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч. 1 цієї статті, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Зі змісту позовних вимог та обставин, якими позивач їх обґрунтовує, встановлено, що ОСОБА_1 було отримано у спадок нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачем зазначено, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Бєлінська К.В. повідомила йому, що на теперішній час він не може зареєструвати відповідно до вимог закону право власності спадкодавця ОСОБА_3 на нерухоме майно та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_1 , оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_1 , за третьою особою, що підтверджується, зокрема, інформаційною довідкою №240431125 від 14.01.2021, наданою Департаментом реєстрації Харківської міської ради, згідно з якою за третьою особою зареєстроване право власності на нерухоме майно, а саме будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Також позивачем зазначено, що третя особа дійсно мешкає у будинку по АДРЕСА_1 , але домоволодіння, що їй належить, розташоване на земельній ділянці між будинками АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , у той час як будинок, право власності на який належить спадкодавцю ОСОБА_3 , розташований на іншій земельній ділянці між будинками АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 , що підтверджується, зокрема, інформацією, що міститься у технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_7 , право власності па який належить спадкодавцю ОСОБА_3 , межує з одного боку з домоволодінням АДРЕСА_3 .

Так, позивачем, на його думку, було виявлене дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, з метою усунення якого, він 20.05.2021 звернувся до відповідача із заявою щодо зміни та упорядкування адреси будинку по АДРЕСА_1 .

03.09.2021 відповідач листом №К-6-752/0/333-21.01.01-12 повідомив позивача, що процедура присвоєння адрес об`єктам нерухомості регулюється Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та постановою Кабінету Міністрів України №690 від 07.07.2021 «Про затвердження Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна». Відповідно до п. 52 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України, у разі виявлення дублювання номерів об`єктів нерухомого майна, один чи більше з яких не є об`єктами державної чи комунальної власності та не підпадають під випадки, зазначені у п. 50 Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, зміна, коригування адреси здійснюються на підставі рішення суду.

Отже судом встановлено, що спір стосується процедури присвоєння адреси об`єкту нерухомості, не пов`язаний із захистом прав позивача у сфері саме публічно-правових відносин, адже подання цього позову направлено на поновлення порушених, на думку позивача, його речових прав на нерухоме майно, а саме будинок.

Вирішення питання щодо присвоєння іншої адреси об`єкту нерухомості впливатиме на права та інтереси третьої особи як його власника. Наведене свідчить про наявність спору про право цивільне, що, у свою чергу, унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Отже, існує спір щодо права власності на нерухоме майно, а саме будинок щодо якого заявлено позовні вимоги до відповідача. Тому під час вирішення спору суд має встановити обставини наявності у позивача чинного права власності на вищевказане нерухоме майно, що виходить за межі компетентності адміністративних судів.

Тобто, предмет позовних вимог стосується реалізації цивільних правовідносин.

Майнові відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно, і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).

Положеннями статті 21 Цивільного кодексу України встановлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, відповідно до вимог частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З огляду на заявлені підстави позову, даний спір підвідомчий місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства.

Посилання позивача у відповіді на відзив на те, що ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.08.2023 було відмовлено у відкритті провадження у справі за його позовом до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про зміну адреси об`єкта нерухомого майна, у зв`язку з її дублюванням, а тому розгляд даної позовної заяви повинен здійснюватися адміністративним судом, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…). З огляду на це не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з положеннями статті 319 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Таким чином, розгляд даної справи саме Харківським окружним адміністративним судом призведе до порушення правил підсудності, а також до зволікання у вирішенні спору, що стане підставою для скасування такого судового рішення у порядку, визначеному КАС України.

Щодо посилань позивача на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.08.2023 по справі №639/4637/23, суд зазначає, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана ухвала постановлена судом першої інстанції.

У розумінні положень вищезазначеної норми права, висновки суду, викладені у вказаній ухвалі по справі №639/4637/23 не можуть бути враховані судом першої інстанції, як обов`язкові.

Крім того, доказів на підтвердження того, що вказана ухвала оскаржувалась позивачем у встановленому чинним КАС України порядку і висновкам, викладених в ухвалі по справі №639/4637/23 була надана оцінка судом апеляційної чи касаційної інстанції, до матеріалів справи не надано.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність закрити провадження по справі.

Керуючись ст. 47, 189, 194, 238, 241, 246, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Закрити провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради (м. Харків, вул. Квітки-Основ`яненка, 7), третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Суддя В.В. Єгупенко