Справа № 600/1204/22-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
про розгляд питання щодо відповідальності осіб, рішення, дія чи бездіяльність яких визнаються протиправними
20 листопада 2023 р. м. Чернівці Справа №600/1204/22-а
Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
03.11.2023 позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на виконання рішення суду, в якій просив:
визнати протиправними дії вчинені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023 по адміністративній справі №600/1204/22-а, які грубо порушили його права на оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника за Законом України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ;
зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 та прийняти рішення про призначення йому пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника за Законом України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ.
В обґрунтування поданої заяви заявник посилався на те, що на момент виходу у відставку 31.12.2010 його дружина на момент виходу у відставку 31.12.2010 мала право на отримання як пенсії за віком, так і пенсії державного службовця у рoзмipi 90 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, так і мала право на отримання довічного грошового утримання судді. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 року, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 та прийняти рішення про призначення йому пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які він має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.1993 №1058-ІV, так і за Законом України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.
Водночас, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зазначено, що згідно із записами трудової книжки ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних посад держслужбовців. Згідно з даними пенсійної справи ОСОБА_1 не призначалась пенсія державного службовця, заяву щодо призначення такого виду пенсію та довідки про складові заробітної плати державного службовця для обчислення такої пенсії не надавались. Із вказаним позивач не погоджується та стверджує, що про помилковість доводів пенсійного органу про те, що норми ст. 37 Закону №3723-XII розповсюджуються тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України від 10.12.2015 №889-VIII та не розповсюджуються на позивача.
Наголошував на тому, що на час призначення довічного грошового утримання сyдді у відставці ОСОБА_2 мала право на одержання пенсії державного службовця відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону №3723-XII.
У зв`язку із цим, позивач звернувся до суду із цією заявою.
Відповідач, не погоджуючись із заявою позивача, подав заперечення проти неї, в яких зазначив, що сфера дії Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015 не поширюється на суддів, військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом, що визначено частиною 3 ст.3 цього Закону.
Вказував, що згідно із записами трудової книжки ОСОБА_3 відсутній необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Згідно з даними пенсійної справи ОСОБА_4 не призначалась пенсія державного службовця, заяву щодо призначення такого виду пенсії та довідки про складові заробітної плати державного службовця для обчислення такої пенсії не надавались. Відповідач посилався на те, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 по справі №600/1204/22-а виконано в межах зобов`язань, покладених судом на Головне управління, тому заява Сулятицького СВ. є безпідставною та не підлягає задоволенню в порядку ст.ст. 383, 249 КАС України.
Ухвалою суду від 09.11.2023 заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду призначено до судового розгляду на 09:30 год. 16 листопада 2023 р.
Сторони в судове засідання не з`явились, подали клопотання про розгляд заяви без їх участі у порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.
На підставі клопотань сторін, суд продовжив розгляд заяви у порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши наявні у справі письмові докази, судом встановлено наступне.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 №600/1204/22-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023, яке набрало законної сили 04.07.2023, вирішено: адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області №66 від 16.12.2021;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 та прийняти рішення про призначення йому пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які він має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.1993 №1058-ІV, так і за Законом України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.09.2023 Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі №600/1204/22-а про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 та прийняти рішення про призначення йому пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які він має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.1993 №1058-ІV, так і за Законом України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Боднар Аною від 22.09.2023 при примусовому виконанні виконавчого листа №600/1204/22-а, виданого 05.09.2023 відкрито виконавче провадження ВП №72856737.

Листом від 26.07.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомило позивача, що на виконання рішення суду йому призначено пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 01.11.2021 (до виконання рішення суду ця пенсія була призначена з дати подачі заяви про переведення на інший вид пенсії 02.12.2021).

Підстави для переведення на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України "Про державну службу "№3723-ХІІ відсутні, оскільки відсутній необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 06.10.2023 адресованого Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернівецькій області західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Законом України "Про державну службу "№889-VІІІ поширене право на призначення пенсії державного службовця виключно на осіб, які працювали на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Сфера дії Закону України "Про державну службу" №889-VІІІ від 10.12.2015 не поширюється на суддів, військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом, що визначено частиною 3 ст.3 цього Закону.

Вказував, що згідно із записами трудової книжки ОСОБА_3 відсутній необхідний стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Згідно з даними пенсійної справи ОСОБА_4 не призначалась пенсія державного службовця, заяву щодо призначення такого виду пенсії та довідки про складові заробітної плати державного службовця для обчислення такої пенсії не надавались. З огляду на зазначене, відповідач зазначав, що відсутні підстави для переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу "№3723-ХІІ.

Вважаючи протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не призначення йому пенсії по втраті годувальника за нормами Закону України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 №600/1204/22-а, залишеного без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023, яке набрало законної сили 04.07.2023, заявник звернувся до суду з даною заявою.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до частини 1 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч. 6 ст. 383 КАС України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Отже, передбачений правовий інститут контролю за виконанням рішення суду підлягає застосуванню виключно у разі вчинення суб`єктом владних повноважень під час виконання судового рішення - протиправних дій чи бездіяльності або прийняття протиправних рішень, які, у свою чергу, порушують законні права та інтереси позивача.

При цьому, суд при вирішенні спору повинен встановити природу спірних правовідносин, а саме, які рішення, дії чи бездіяльність відповідача призвели до порушення прав позивача, чи такі пов`язані з виконанням рішення суду, чи вчинені відповідачем у зв`язку з виникненням нових правовідносин. Вказана позиція узгоджується з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі №806/3099/17.

Частинами 2, 4 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічні положення містить КАС України, зокрема, нормами статті 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Суд також наголошує, що обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розглядаючи справу № 1-7/2013, Конституційний Суд України у рішенні № 5-рп/2013 від 26.06.2013 звернув увагу, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Таким чином, з моменту набрання законної сили судовим рішенням виникає безумовний обов`язок його виконання.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У справі Горнсбі проти Греції від 19.03.1997 року Європейський суд з прав людини зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У справі "Іммобільяре Саффі проти Італії" наголошує, що право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню (рішення Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України, nо.38773/05, від 26.07.2012 року).

Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі "Сокур проти України").

Як зазначалось вище, рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 №600/1204/22-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.07.2023, яке набрало законної сили 04.07.2023, вирішено: адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Чернівецькій області №66 від 16.12.2021;

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 та прийняти рішення про призначення йому пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які він має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.1993 №1058-ІV, так і за Законом України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII.

Згідно матеріалів справи, позивачу на виконання рішення суду з 01.11.2021 призначено пенсію по втраті годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.1993 №1058-ІV.

Водночас, із вказаним заявник не погоджується та посилався на визначене чинним законодавством його право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі положень іншого закону, Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (далі Закон №3723-XII).

У зв`язку із цим, суд зазначає, що 01.05.2016 набув чинності Закон України "Про державну службу" №889 (далі - Закон №889), пунктами 10 та 12 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до абз.5 ч. 2 статті 46 Закону №889 до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні норми містяться і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).

Згідно з ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до ч.13-14 статті 37 Закону №3723-ХІІ, у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що Законами України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV та "Про державну службу" №3723-ХІІ регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, за наявності умов, передбачених Законом України "Про державну службу" - стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебував позивач, останній має право на таку пенсію. Крім того, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №752/5153/17.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці, та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати судді.

У постанові від 09 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20 сформував висновок, що частину першу статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі: 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 (справа №440/7341/20) та зазначив, що судова палата, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, вважає за можливе застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст. 37 Закону №3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058-ІV.

Водночас, цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Разом з тим, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, суд вказує на можливість застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі статті 37 Закону №3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону № 1058-ІV.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про помилковість доводів пенсійного органу про те, що норми ст. 37 Закону №3723-XII розповсюджуються тільки на осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону України від 10.12.2015 №889-VIII та не розповсюджуються на позивача.

Суд наголошує на тому, що на час призначення довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_2 мала право на одержання пенсії державного службовця відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до ч.1 ст.138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI від 07.07.2010 (в редакції, чинній на час призначення довічного грошового утримання) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

З огляду на викладене, у рішенні Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 по справі №600/1204/22-а зроблено висновок про те, що оскільки годувальник ОСОБА_2 померла, її непрацездатний чоловік, який перебуває на її утриманні, має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII.

Разом з тим, при виконанні рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 по справі №600/1204/22-а, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2021 та прийняти рішення про призначення йому пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на отримання інформації про умови призначення усіх видів пенсій, на які він має право та роз`яснення можливості оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.1993 №1058-ІV, так і за Законом України "Про Державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII, пенсійним органом вказаного не враховано.

В даному випадку, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області ігноруючи висновки рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 по справі №600/1204/22-а про те, що ОСОБА_1 має також право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII, призначило пенсію у зв`язку з втратою годувальника за Законом №1058-ІV, змінивши лише дату її призначення з 01.11.2021.

Призначення позивачу пенсії по втраті годувальника згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.1993 №1058-ІV та посилання відповідача на відсутність необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону України "Про державну службу" свідчить, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області при виконанні рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 по справі №600/1204/22-а діяло з порушенням вимог статті 129-1 Конституції України та ч. 1 ст. 370 КАС України, відповідно до якого судове рішення є обов`язковим до виконання, як в даній справі, так і в інших справах, в яких рішення набрало законної сили.

Суд критично розцінює доводи представника ГУ ПФ України в Чернівецькій області в обгрунтування своїх заперечень на подану заявником заяву, з огляду на вище викладене.

Приписи ч. 1, 2 ст. 249 КАС України визначають, що суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

З огляду на викладене вище, та з врахуванням положень закріплених в нормах ст. 245 КАС України, суд вважає за необхідне постановити окрему ухвалу, визнавши противними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неналежного виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 у справі №600/1204/22-а, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області вжити заходи щодо усунення порушень ст.129-1 Конституції України та ст. 370 КАС України, шляхом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.12.2021 про призначення пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року у розмірі 70 відсотків суми пенсії (довічного грошового утримання) померлого годувальника ОСОБА_2 .

З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання.

На підставі наведеного та керуючись статтями 241, 243, 248, 249, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, - задовольнити повністю.

2. Визнати противними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо неналежного виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 01.03.2023 у справі №600/1204/22-а

3 Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області вжити заходи щодо усунення порушень ст.129-1 Конституції України та ст.370 КАС України, шляхом повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.12.2021 про призначення пенсії по втраті годувальника з 01.11.2021, врахувавши при цьому право останнього на оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року у розмірі 70 відсотків суми пенсії (довічного грошового утримання) померлого годувальника ОСОБА_2 .

4. Копію окремої ухвали направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області для вжиття заходів щодо усунення порушення, встановленого судом.

5. Про виконання окремої ухвали повідомити суд не пізніше одного місяця після набрання законної сили вказаним рішенням.

Згідно статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

У відповідності до статей 249, 293, 295 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково. Окрема ухвала може бути оскаржена особами, яких вона стосується. Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Суддя В.О. Григораш