Справа № 420/6451/23
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6451/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Стефанова С.О., розглянувши в порядку в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 29 березня 2023 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області, просить:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області () щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області () нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн. на місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року;

- установити судовий контроль за виконанням цього рішення шляхом зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області протягом одного місяця з дня набрання чинності цим рішенням подати звіт про його виконання.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач з 24 лютого 2022 року протиправно не виплачує йому як співробітнику Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області щомісячну додаткову винагороду в розмірі 30 000 грн., передбачену постановою КМУ № 168.

На переконання позивача, бездіяльність Територіального управління щодо виплати йому вказаної винагороди порушує принцип дії нормативно-правового акта в часі та взяті на себе державою зобов`язання, які не можуть ставитися в залежність від наявності бюджетних асигнувань.

Відзив Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області на адміністративний позов обґрунтовано наступним

Відповідач зазначає, що грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах територіального управління Служби на грошове забезпечення. Тобто, для здійснення виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, необхідна наявність у затвердженому кошторисі територіального управління Служби за фондом оплати праці співробітників відповідних коштів на її виплату. Натомість, у затверджених Державною судовою адміністрацією України кошторисах Служби судової охорони на 2022 та 2023 роки рік та відповідних кошторисах територіальних управлінь Служби судової охорони видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної Постановою № 168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку з чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс територіального управління Служби не дозволяє здійснити таку виплату.

Також відповідач посилається на те, що межах компетенції Управлінням було вжито вичерпних заходів для вирішення порушеного позивачем питання.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку ст.262 КАС України.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року провадження в адміністративній справі №420/6451/23 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - зупинено до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції в адміністративній справі №260/3564/22, що розглядається Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року поновлено провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії зі стадії на якій воно було зупинене.

10 квітня 2023 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог (вхід. № ЕС/3194/23).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року прийнято заяву представника позивача (вхід. № ЕС/3194/23) про уточнення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 червня 2023 року за клопотанням Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області провадження в адміністративній справі №420/6451/23 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 06 квітня 2023 року в адміністративній справі №260/3564/22.

11 жовтня 2023 року від позивача до суду надійшло клопотання про поновлення провадження у справі (вхід. № ЕС/11863/23).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року поновлено провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії зі стадії на якій воно було зупинене.

15 листопада 2023 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками (вхід. № ЕС/15113/23).

Станом на 20 листопада 2023 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, а також дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Згідно посвідчення Серія НОМЕР_1 виданим Територіальним управлінням служби судової охорони у Одеській області ОСОБА_1 , ОСОБА_1 є контролером ІІ категорії 2 відділення (м. Одеса) І взводу охорони (м. Одеса) І підрозділу охорони (м. Одеса), за званням є сержантом Служби судової охорони згідно наказу ТУ ССО у Одеській області від 30 листопада 2021 року № 658 о/с.

Відповідно до довідки № 5 від 16 січня 2023 року сержант Служби судової охорони ОСОБА_1 контролер ІІ категорії 2 відділення (м. Одеса) 1 взводу охорони (м. Одеса) 1 підрозділу охорони (м. Одеса) ТУ ССО у Одеській області проходить службу в ТУ ССО у Одеській області з 26 серпня 2020 року (наказ ТУ ССО у Одеській області від 26.08.2020 року № 191 о/с) та у займаній посаді перебуває з 03 червня 2021 року (наказ ТУ ССО у Одеській області від 03.06.2021 року № 303 о/с) по теперішній час.

В інтересах ОСОБА_1 було направлено адвокатський запит від 06 січня 2023 року (вх № Р-8 від 11 січня 2023 року) щодо надання інформації стосовно співробітника територіального управління Служби судової охорони у Одеській області ОСОБА_1 наступного змісту:

- надати довідку про працевлаштування (зайняття посади) в територіальному управлінні Служби судової охорони у Одеській області ОСОБА_1 (період роботи, підстава працевлаштування);

- чи видавався відповідно до Постанови № 168 від 28 лютого 2022 року наказ командира (начальника) ТУ ССО про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди станом на теперішній час;

- якщо такий наказ видавався прошу вказати його реквізити та надати належним чином засвідчену копію;

- чи зверталося ТУ ССО у Одеській області до ДСАУ або інших компетентних органів із питаннями щодо вирішення проблеми не надходження зазначених бюджетних асигнувань для виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168;

- якщо такі звернення мали місце прошу вказати які звернення, коли та яким є результат.

На вищевказаний адвокатський запит було надано відповідь за вих. № 46.06-23 від 16 січня 2023 року, яким було повідомлено про наступне: «…видання наказів Управлінням ТУ ССО про виплату додаткової винагороди, без порушення Закону, стало можливим лише після 31.10.2022 року, дати затвердження Порядку. У зв`язку з чим, станом на теперішній час (дату подачі заяви), керуючись затвердженим Порядком, Управлінням проводиться відповідна робота на виконання постанови № 168 (зі змінами), а саме: 24.11.2022 року Управлінням видано накази «Про виплату співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Одеській області додаткової винагороди на період дії воєнного стану» № 255 (за лютий 2022), № 256 (за березень 2022), № 257 (за квітень 2022), № 258 (за травень 2022), № 259 (за червень 2022), № 260 (за липень 2022), № 261 (за серпень 2022), № 262 (за вересень 2022), № 263 (за жовтень 2022), № 300 від 23.12.2022 (за листопад 2022). ….З метою вирішення проблем щодо не надходження зазначених бюджетних асигнувань для виплати додаткової винагороди відповідно до постанови № 168, територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області звернулося з листом до ДСА України від 04.10.2022 за вих. № 46.06.-396. Листом ДСА України (вих. 1109941/22 від 01.11.2022) на запит Управління, щодо умов виконання Постанови КМУ № 168 (зі змінами) підтверджено, що фінансова ситуація щодо виплати співробітникам ССО додаткової винагороди відповідно до Постанови на сьогодні не змінилася і вирішити її можливо лише шляхом виділення додаткових коштів з державного бюджету».

Вказані у відповіді накази додані відповідачем до відповіді на адвокатський запит.

До самих наказів, за їх текстом додається список співробітників для виплати додаткової винагороди.

При цьому, судом встановлено, що інформації, що ОСОБА_1 наявний в таких списках Управлінням не надано, як і не надано самих списків.

Відповіддю Територіального управління служби судової охорони у Одеській області за вих. № 46.06-23 від 16 січня 2023 року не надано відомостей щодо існування наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди або доказів наявності ОСОБА_1 у списку співробітників ТУ ССО у Одеській області, згідно якого прийнято наказ про таку виплату на користь ОСОБА_1 .

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу вказаної винагороди протиправною, останній звернувся за захистом свого права до суду.

Релевантні джерела права та висновки суду

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 160 Закону № 1402-VIII підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.

На підставі частин першої та другої статті 161 Закону № 1402-VIII Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах. Служба судової охорони підзвітна Вищій раді правосуддя та підконтрольна ДСА України.

Згідно із частиною першою статті 165 Закону № 1402-VIII грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Частиною другою цієї статті передбачено, що грошове забезпечення співробітників Служби судової охорони виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ на рівні, не нижчому, ніж установлений для поліцейських, і повинно стимулювати до комплектування Служби судової охорони кваліфікованими співробітниками.

Постановою КМУ № 289 затверджено: схему посадових окладів за посадами окремих категорій співробітників Служби судової охорони, які займають керівні посади; тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів співробітників Служби судової охорони; схему тарифних розрядів за основними типовими посадами співробітників Служби судової охорони; схему тарифних коефіцієнтів за спеціальними званнями співробітників Служби судової охорони; розміри надбавки за стаж служби співробітників Служби судової охорони. Крім того, установлено, що порядок виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони затверджується ДСА України.

На виконання статті 165 Закону № 1402-VIII та постанови КМУ № 289 ДСА України наказом від 26 серпня 2020 року затвердила Порядок № 384, згідно з пунктом 1 розділу І якого, цей Порядок визначає механізм виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони.

Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку № 384 грошове забезпечення, що належить до виплати співробітнику і своєчасно не виплачене або виплачене в меншому ніж належало розмірі, виплачується за весь період, протягом якого, співробітник мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.

Пунктом 16 розділу І Порядку № 384 визначено, що звернення співробітника щодо виплати грошового забезпечення розглядаються Службою судової охорони або відповідним територіальним управлінням Служби судової охорони в установленому законодавством порядку.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» КМУ прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Таким чином, указаною постановою № 168 КМУ установив, зокрема, співробітникам Служби судової охорони на період дії воєнного стану виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень щомісячно.

Як встановлено судом в інтересах ОСОБА_1 було направлено адвокатський запит від 06 січня 2023 року (вх № Р-8 від 11 січня 2023 року) щодо надання інформації стосовно співробітника територіального управління Служби судової охорони у Одеській області ОСОБА_1 наступного змісту:

- надати довідку про працевлаштування (зайняття посади) в територіальному управлінні Служби судової охорони у Одеській області ОСОБА_1 (період роботи, підстава працевлаштування);

- чи видавався відповідно до Постанови № 168 від 28 лютого 2022 року наказ командира (начальника) ТУ ССО про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди станом на теперішній час;

- якщо такий наказ видавався прошу вказати його реквізити та надати належним чином засвідчену копію;

- чи зверталося ТУ ССО у Одеській області до ДСАУ або інших компетентних органів із питаннями щодо вирішення проблеми не надходження зазначених бюджетних асигнувань для виплати додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168;

- якщо такі звернення мали місце прошу вказати які звернення, коли та яким є результат.

На вищевказаний адвокатський запит було надано відповідь за вих. № 46.06-23 від 16 січня 2023 року, яким було повідомлено, зокрема про те, що видання наказів Управлінням ТУ ССО про виплату додаткової винагороди, без порушення Закону, стало можливим лише після 31.10.2022 року, дати затвердження Порядку. У зв`язку з чим, станом на теперішній час (дату подачі заяви), керуючись затвердженим Порядком, Управлінням проводиться відповідна робота на виконання постанови № 168 (зі змінами), а саме: 24.11.2022 року Управлінням видано накази «Про виплату співробітникам територіального управління Служби судової охорони у Одеській області додаткової винагороди на період дії воєнного стану» № 255 (за лютий 2022), № 256 (за березень 2022), № 257 (за квітень 2022), № 258 (за травень 2022), № 259 (за червень 2022), № 260 (за липень 2022), № 261 (за серпень 2022), № 262 (за вересень 2022), № 263 (за жовтень 2022), № 300 від 23.12.2022 (за листопад 2022).З метою вирішення проблем щодо не надходження зазначених бюджетних асигнувань для виплати додаткової винагороди відповідно до постанови № 168, територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області звернулося з листом до ДСА України від 04.10.2022 за вих. № 46.06.-396. Листом ДСА України (вих. 1109941/22 від 01.11.2022) на запит Управління, щодо умов виконання Постанови КМУ № 168 (зі змінами) підтверджено, що фінансова ситуація щодо виплати співробітникам ССО додаткової винагороди відповідно до Постанови на сьогодні не змінилася і вирішити її можливо лише шляхом виділення додаткових коштів з державного бюджету».

При цьому, судом встановлено, що інформації, що ОСОБА_1 наявний в таких списках Управлінням не надано, як і не надано самих списків.

Відповіддю Територіального управління служби судової охорони у Одеській області за вих. № 46.06-23 від 16 січня 2023 року не надано відомостей щодо існування наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди або доказів наявності ОСОБА_1 у списку співробітників ТУ ССО у Одеській області, згідно якого прийнято наказ про таку виплату на користь ОСОБА_1 .

Також у відзиві відповідачем не зазначено відомостей щодо існування наказу про виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди або доказів наявності ОСОБА_1 у списку співробітників ТУ ССО у Одеській області, згідно якого прийнято наказ про таку виплату на користь ОСОБА_1 та відповідних доказів не надано.

Суд зазначає, що бездіяльність Територіального управління щодо виплати позивачу додаткової винагороди як однієї зі складових його грошового забезпечення з підстави відсутності відповідних бюджетних асигнувань порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право особи мирно володіти своїм майном, оскільки доки відповідні правові норми, що передбачають певні виплати, є чинними, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України, зокрема, визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України передбачено, що до повноважень КМУ належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень КМУ щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.

На підставі частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із частиною другою цієї статті суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Частиною першою статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Право на виплату додаткової винагороди співробітникам Служби судової охорони, передбачене постановою КМУ № 168, підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.

За змістом правової позиції ЄСПЛ у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

З огляду на викладене суд визнає необґрунтованими посилання Територіального управління на те, що в затвердженому ДСА України кошторисі Служби судової охорони на 2022 рік та відповідному кошторисі Територіального управління видатки на виплату додаткової винагороди, визначеної постановою КМУ № 168, не передбачались та не затверджувались, у зв`язку із чим існуючий за фондом оплати праці фінансовий ресурс не дозволяє здійснити таку виплату, оскільки гарантовані законом виплати, пільги тощо неможливо поставити в залежність від видатків бюджету.

Бездіяльність Територіального управління щодо виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ № 168, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення постанови КМУ № 168 є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України»).

Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).

Суд враховує, що постановою КМУ № 793 внесені, зокрема, такі зміни до постанови КМУ № 168:

- в абзаці першому слова і цифри «додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно» замінено словами і цифрами «додаткова винагорода в розмірі до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць»;

- доповнено пункт після абзацу першого новим абзацом такого змісту: «Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення»;

- доповнено постанову пунктом 2-1 такого змісту: « 2-1. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів».

Разом із цим суд погоджується з висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладеними у рішенні від 06 квітня 2023 року, ухваленим за результатами розгляду зразкової справи по справі № 260/3564/22, про те, що зміст внесених постановою КМУ № 793 змін до постанови КМУ № 168 в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість «30 000 гривень щомісячно» не свідчить про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30 000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця.

Указане підтверджується:

- пунктом 11 розділу І Порядку № 384, згідно з яким грошове забезпечення не виплачується: 1) за час надання співробітникам відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; 2) за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; 3) за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я понад встановлені чинним законодавством строки;

- пунктом 14 розділу І указаного Порядку, на підставі якого при виплаті співробітникам грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення сум щомісячних основних, додаткових видів грошового забезпечення та премії за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата;

- пунктом 8 Порядку № 396, відповідно до якого додаткова винагорода не встановлюється співробітникам за період: обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або цілодобового домашнього арешту; перебування у відпустці відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати (грошового забезпечення), в тому числі у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавствах випадках - шести років; відсторонення від виконання службових обов`язків (посади); після закінчення терміну службового відрядження відповідно до наказів, якщо співробітник не повернувся до постійного місця несення служби; перебування в службових відрядженнях за кордоном; відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я понад чотири місяці, крім випадків, коли законодавством передбачені більш тривалі строки перебування на лікуванні; навмисного спричинення собі тілесних ушкоджень чи іншої шкоди своєму здоров`ю - за місяць, у якому здійснено ушкодження чи іншу шкоду своєму здоров`ю, а у разі лікування - за весь час відсутності на службі у зв`язку з лікуванням (що підтверджується документами закладу охорони здоров`я, матеріалами службового розслідування, кримінального провадження); призупинення (припинення) виплати грошового забезпечення відповідно до законодавства; особам, які добровільно здалися в полон - з дня потрапляння в полон, що підтверджується матеріалами органу досудового розслідування.

Ураховуючи наведені вище висновки, суд відхиляє посилання відповідача на те, що розмір додаткової винагороди з 24 лютого 2022 року слід визначати з розрахунку до 30 000 грн., пропорційно в розрахунку на місяць, а не 30 000 на місяць, як вважає суд першої інстанції, оскільки в подальшому це може призвести до правової невизначеності щодо розміру додаткової винагороди при нарахуванні та виплаті згідно рішень судів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у зразковій адміністративній справі "Про виплати на користь співробітників Служби судової охорони додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ від 28.02.2022 року № 168, у правовідносинах, що виникли з 24 лютого 2022 року" від 21.09.2023 року у справі № 260/3564/22, якою рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06 квітня 2023 року залишено без змін.

Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначила, що вважає необґрунтованими посилання Територіального управління на те, що Порядок № 396 регулює умови виплати додаткової винагороди в період дії воєнного стану та має певні особливості, а тому Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду неправильно застосував до цих правовідносин Порядок № 384, оскільки в ньому не врегульовані певні правові аспекти виплати винагороди в період воєнного стану, з огляду на таке.

Так, за висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, при визначенні розміру належної позивачу додаткової винагороди пункт 7 Порядку № 396 не підлягає застосуванню, оскільки за імперативною нормою частини другої статті 165 Закону № 1402-VIII розмір грошового забезпечення співробітників Служби судової охорони встановлюється КМУ.

Велика Палата Верховного Суду погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).

Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру додаткової винагороди ОСОБА_1 слід застосовувати норми постанов КМУ, а не Порядку № 396, який прийнятий на виконання відповідних постанов, проте суперечить їм у відповідній частині.

Системний аналіз пункту 2-1 постанови КМУ № 168 (у редакції постанови КМУ № 793) свідчить, що наявність у ДСА України права встановлювати «порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги» не є тотожним праву встановлювати «розміри додаткових винагород».

Відповідно до частини четвертої статті 161 Закону № 1402-VIII Служба судової охорони складається з центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби. Граничну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує ДСА України. Рішення про утворення територіальних підрозділів Служби судової охорони приймається Головою Служби за погодженням з ДСА України. Структуру та штатну чисельність центрального органу управління та територіальних підрозділів Служби судової охорони затверджує Голова Служби за погодженням з ДСА України.

Згідно із частиною п`ятою цієї статті Центральний орган управління Служби судової охорони є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, самостійний баланс та рахунки в органах Державної казначейської служби України.

За змістом частини шостої статті 161 Закону № 1402-VIII Територіальні підрозділи Служби судової охорони утворюються як юридичні особи.

Фінансування Служби судової охорони здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина сьома цієї статті).

На підставі пункту 8 розділу І Порядку № 384 грошове забезпечення виплачується співробітникам, які призначені на штатні посади в центральний орган управління Служби та територіальних управліннях Служби.

Пунктом 9 розділу І вказаного Порядку визначено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ Служби або територіального управління Служби про призначення на посаду співробітника в Службі, територіальному управлінні Служби та встановлення розмірів посадового окладу, надбавок, доплат.

Грошове забезпечення співробітникам виплачується за місцем проходження служби виключно в межах фондів оплати праці співробітників, затверджених у кошторисах Служби або територіального управління Служби на грошове забезпечення (пункт 10 розділу І Порядку № 384).

Пунктом 4 Порядку № 396 також, зокрема, передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється центральним органом управління та територіальними управліннями Служби судової охорони за місцем проходження служби співробітника, де він призначений на штатну посаду. Підставою для виплати додаткової винагороди співробітникам є наказ Служби або територіального управління Служби.

Враховуючи викладене, Територіальне управління є належним відповідачем у справі за пред`явленим позивачем позовом, оскільки саме цей суб`єкт владних повноважень допустив протиправну бездіяльність у спірних правовідносинах щодо виплати позивачу додаткової винагороди.

З огляду на викладене позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області щодо ненарахування і невиплати йому додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати і виплатити позивачу вказану додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. на місяць (за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця), починаючи з 24 лютого 2022 року.

В прохальній частині позовної заяви позивач також просить суд зобов`язати відповідача подати в установлений судом строк звіт про виконання судового рішення відповідно до ст.382 КАС України.

За правилами частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є засобом судового контролю за виконанням судового рішення, який застосовується судом за власною ініціативою та розсудом і не може бути предметом позовних вимог, проте в даному випадку суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до квитанції №72125 від 29.03.2023 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору та позовні вимоги задоволено, суд приходить висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору на користь позивача.

Керуючись ст.ст.2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257, 258, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_3 з 24 лютого 2022 року додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 грн. на місяць, починаючи з 24 лютого 2022 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Територіального управління Служби судової охорони у Одеській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: Територіальне управління Служби судової охорони у Одеській області (вул. Софіївська, буд. 19, м. Одеса, 65082, ).

Суддя С.О. Cтефанов