Справа № 520/12493/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 р. Справа № 520/12493/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕД-СВІТ» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 18.07.23 по справі № 520/12493/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕД-СВІТ»

до Харківської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗЕД-СВІТ» (далі ТОВ «ЗЕД СВІТ», позивач) звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської митниці (далі відповідач, митний орган), в якому просив суд:

- визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000091/2 від 01.03.2023 року та картку відмови № UA807200/2023/000093 від 01.03.2023 року, прийняті Харківською митницею;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЗЕД-СВІТ (ідентифікаційний код юридичної особи: 44191062; адреса: 43021, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вул. Шопена, будинок 22, офіс 18г) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 5368,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 20 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 44017626; адреса: 61003, м. Харків, вул. Короленка, буд. 16Б).

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000091/2 від 01.03.2023, оскільки позивачем під час митного оформлення товару, поставку якого здійснено відповідно до контракту № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022, було надано всі необхідні документи для підтвердження митної вартості задекларованого товару, які контролюючим органом були залишені поза увагою. Наголосив, що за приписами ст. 53 МК України виключно у випадку наявності у поданих документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості або ціни товару, митний орган може витребувати додаткові документи у декларанта. Разом з цим, у спірних правовідносинах, за відсутності будь-яких розбіжностей чи неточностей в поданих позивачем документах, Харківська митниця протиправно неодноразово запитувала у ТОВ «ЗЕД-СВІТ» документи, які вже було подано останнім або ті, яких не існувало/не були наявними (тобто, вони не повинні надаватися відповідно до положень ч. 3 ст. 53 МК України), або вимагала документи, які не підпадають під ч.ч. 2, 3, 4 ст. 53 МК України (тобто, їх вимагання прямо заборонено ч. 5 ст. 53 МК України).

Наголосив, що твердження відповідача про нібито ненадання позивачем митної декларацій країни відправлення, а також висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, з одночасним посиланням на їх наявність у спірній картці відмови (МД № 23ROCT29 від 22.02.2023 та Звіт про оцінку майна №Б-21/02/23/05) вказує на суперечність дій Харківської митниці та необґрунтованість її тверджень. Крім того, копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, а може лише додатково надаватися відповідачу виключно у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 53 МК України, за її наявності.

Також зауважив, що каталоги, специфікації, прейскуранти та прайс-листи, запитувані відповідачем, складаються виробником товару у процесі здійснення його господарської діяльності та не є технічними, товаросупровідними документами або документами, що засвідчують якість товару. Таким чином, наведені у вказаних документах виробника товару відомості не мають імперативного характеру та можуть прийматися митними органами до уваги, як додаткове джерело інформації, лише у разі їх наявності. Звернув увагу, що одночасно з митною декларацією позивачем надавався прайс-лист № 221024/9 від 24.10.2022.

Акцентував увагу суду, що відповідач послався на відсутність у звіті про оцінку майна вказівки на країну, в якій було визначено ринкову вартість майна, як на підставу для коригування митної вартості товарів, чим повністю нівелював положенням ч. 1 ст. 54 МК України, здійснивши перевірку нечислових обставин, замість числових (як того вимагає МК України), та вийшов за межі предмету контролю правильності визначення митної вартості товару. Зауважив, що відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відображено не у звітах про оцінку майна, а безпосередньо в інвойсі № CYTZED221128 від 28.11.2022.

Повідомив, що вартість фрахту була включена до вартості товару, що передбачено обраними сторонами умовами поставки - CPT Kharkiv, а ціна за одиницю товару у розмірі 2,43 долара США підтверджується листом продавця № CYTZED221128/1 від 28.11.2022, калькуляцією собівартості № CYTZED221128 від 28.11.2022 (з перекладом), інвойсом № CYTZED221128 від 28.11.2022 та прайс-листом № 221024/9 від 24.10.2022, що також додатково кореспондується з п. 5.2.2. звіту про оцінку майна № Б-21/02/23/05 від 21.02.2023.

Звернув увагу, що надання інформації щодо угод на ідентичні або подібні товари, а також даних щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, на відсутність яких вказував відповідач, не є обов`язковим у розумінні частин 2, 3, 4 ст. 53 МК України, а тому вимога відповідача в цій частині суперечить ч. 5 ст.53 МК України.

У той же час спірне рішення не містить жодного об`єктивного обґрунтування відповідачем недостовірності заявленої позивачем вартості товарів, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, можливої відмінності між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

Також, зазначив про відсутність підстав для надання позивачем документів на підтвердження понесення ним витрат на страхування товару, оскільки листами ТОВ «ЗЕД-СВІТ» з продавцем за контрактом підтверджується, що страхування декларованого товару не здійснювалось.

Враховуючи, що всі відомості щодо митної вартості задекларованого товару позивачем документально підтверджено, стверджував про неправомірність, всупереч принципу послідовності, застосування другорядних методів визначення митної вартості, зокрема (шостого), обраного митним органом, замість першого методу, що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення і картки відмови.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 у справі № 520/12493/23 в задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕД-СВІТ» (вул. Шопена, буд. 22, офіс 18г, м. Луцьк, Волинська область, 43021, ) до Харківської митниці (вул. Короленка, буд. 16Б, м. Харків, 61003, ) про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 липня 2023 року по справі № 520/12493/23, та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ТОВ «ЗЕД-СВІТ», а саме визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000091/2 від 01.03.2023 року та картку відмови № UA807200/2023/000093 від 01.03.2023 року, прийняті Харківською митницею; стягнути на користь ТОВ ЗЕД-СВІТ (ідентифікаційний код юридичної особи: 44191062; адреса: 43021, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Шопена, будинок 22, офіс 18г) витрати на оплату судового збору у загальному розмірі 13420,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у фіксованому розмірі 20 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (ідентифікаційний код юридичної особи: 44017626; адреса: 61003, м. Харків, вул. Короленка, буд. 16Б).

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про не дослідження судом першої інстанції достатності поданих позивачем документів на підтвердження митної вартості товарів за ч. 2 ст. 53 МК України, що вказує на неповноту з`ясування обставин, що мають значення у справі.

Наголосив, що на виконання ч. 1 ст. 53 МК України та у чіткій відповідності до кожного пункту ч. 2 ст.53 МК України позивачем надавались документи, які підтверджують митну вартість товару, а саме: контракт № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022 року, рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № CYTZED221128 від 28.11.2022, пакувальний лист (Packing list) № б/н від 28.11.2022, автотранспортна накладна (Road consignment note) № 777 від 22.02.2023, декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № CYTZED221128 від 28.11.2022, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією Б-21/02/23/05 від 21.02.2023, розрахунок ціни (калькуляція) № CYTZED221128 від 28.11.2022 (з перекладом), договір про надання послуг митного брокера № 16/09-21 від 16.09.2021, копія митної декларації країни відправлення № 23ROCT29 від 22.02.2023, видаткова накладна № CYTZED221128 від 28.11.2022 р. (з перекладом), відвантажувальна специфікація № CYTZED221128 від 28.11.2022 (з перекладом), комерційна пропозиція № б/н від 01.09.2022, прайс-лист № 221024/9 від 24.10.2022 (з перекладом), а також листи з інформацією щодо страхування та ліцензування вантажу (не передбачено умовами поставки), вартості перевезення, логістики, вантажно-розвантажувальних робіт, які включені в ціну товару (з перекладом) та відсутності отримання коштів від третіх осіб ( посередників). Отримання митним органом вищевказаних документів підтверджується змістом оскаржуваної картки відмови, що в свою чергу спростовує висновки суду першої інстанції про надання позивачем до митного оформлення лише листів.

А відтак, судом першої інстанції залишено поза увагою подання відповідачу абсолютно всіх необхідних та наявних в розпорядженні позивача, як основних документів на підтвердження митної вартості за ч. 2 ст. 53 МК України, так і додаткових за ч.ч. 3,4 ст. 53 МК України (за відсутності законодавчих підстав для їх витребування), які не містять розбіжностей чи ознак підробки та повною мірою доводять числові значення складових митної вартості. Водночас, митний орган всупереч діючому законодавству, замість обґрунтування сумнівів у правильності визначенні ТОВ «ЗЕД-СВІТ» митної вартості, технічно/шаблонно скопіював підставу для витребування додаткових документів за ч.3 ст.53 МК України, незважаючи на те, що подані документи є повними та навіть розширеними, а відповідність всіх характеристик підтверджена документально.

Просив врахувати суд апеляційної інстанції, що витрати на транспортування товару були включені у його вартість, що підтверджується, зокрема, але не виключно, контрактом, інвойсом № CYTZED221128 від 28.11.2022 р., в якому визначено умову поставки CPT (доставку сплачує продавець), відтак подання документів за п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України не вимагається.

Звернув увагу, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не вказано докладної інформації та джерел, які використовувалися контролюючим органом при коригуванні митної вартості, зокрема відсутні відомості щодо митної вартості товару, який брався за основу, торгова марка, фактурна вартість, країна експорту цього товару, час експорту в Україну, виробник, маршрут транспортування товару та інші комерційні умови поставки, що також не було з`ясовано судом першої інстанції. Вказав, що за висновками, викладеними у постанові ВС від 20 липня 2023 року по справі № 640/22572/20, викладення контролюючим органом такої інформації у рішенні про коригування митної вартості є обов`язковим.

Заперечував проти висновків митного органу щодо неподання позивачем експортної митної декларації країни відправлення, оскільки замість вказаного документу ТОВ «ЗЕД-СВІТ» було надано транзитну митну декларацію на бланку Т1 №23ROCT29 від 22.02.2023. Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, експорт товару здійснювався не безпосередньо у морський порт, а експортувався через третю країну, а тому єдиним можливим документом на підтвердження експортування товару, в даному випадку, є декларація №23ROCT29 від 22.02.2023. Більш того, наголосив, що копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, що підтверджують митну вартість товару відповідно до ч.2 ст. 53 МК України, а може лише додатково надаватися відповідачу виключно у випадку, передбаченому ч.3 ст. 53 МК України, за її наявності.

Також зауважив, що за умовами контракту №YUS-ZED20220909 від 09.09.2022 року, у кожному конкретному випадку поставка супроводжується тими необхідними документами, що обумовлені особливостями тієї чи іншої умови поставки, які в подальшому зазначаються сторонами в інвойсі (п. 3.2. контракту № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022 року). Так, у контракті прямо передбачено, можливий, але не обов`язковий, перелік необхідних документів, що супроводжують поставку товару (Коносамент / (АБО) Авіанакладна / (АБО) Міжнародна транспортна накладна; - Експортна декларація / (АБО) Транзитна декларація; Пакувальний лист), а тому безпідставним є посилання відповідача на ненадання коносаменту та експортної декларації за умови наявності в його розпорядженні транзитної декларації.

Вважав необґрунтованою вимогу митного органу щодо необхідності надання перекладу Декларації № 23ROCT29 від 22.02.2023 року, оскільки остання складена за уніфікованою формою Wspolnota Europejska (Європейського економічного співтовариства), що за правилами ст. 254 МК України виключає необхідність її перекладу.

Вказав на необґрунтованість, суперечність обставинам справи та сталій практиці Верховного Суду висновку суду про неповноту чи обмеженість відомостей прайс-листа № 221024/9 від 24.10.2022 року, оскільки останній, як стверджує позивач, містить достатню цінову інформацію про товар.

Пославшись на п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України, зазначив, що транспортні документи надаються лише у тому випадку, якщо витрати на транспортування не включено до вартості товару. Однак, у спірних правовідносинах такі витрати включено до ціни товару і підтверджено документально, а тому вимога митного органу про надання договору на перевезення, розрахунку транспортних витрат, коносаменту, інших транспортних документів є незаконною.

Звернув увагу, що основною підставою для коригування показників митної вартості товару, зазначеній в митній декларації, поданій позивачем, став аналіз цінової інформації, яка міститься в ЄАІС Держмитслужби України, а відтак відповідачем протиправно надано перевагу ціновій інформації щодо подібних/аналогічних товарів, замість всіх наданих позивачем документів стосовно конкретних імпортованих ним товарів. Окрім того, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Наголосив, що судом першої інстанції під час розгляду справи було прийнято виключно доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву. Окрім того, судом залишено поза увагою, що зазначені у відзиві висновки митного органу стосуються обставин, які не було покладено в основу спірного рішення про коригування, а лише вперше висвітлено Харківською митницею під час судового розгляду, чим штучно розширено підстави коригування вже у процесуальному документі.

Висновок суду про обрання позивачем неналежного способу захисту шляхом скасування картки відмови, вважав таким, що не відповідає практиці Верховного Суду, викладеній в постанові від 23.07.2021 року справі № 820/3979/17, відповідно до якої оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятих рішень про коригування митної вартості, а тому вимога про визнання її протиправною є обґрунтованою. Отже, позивач не позбавлений права на оскарження рішення про коригування та картки відмови (яка є похідною від рішення про коригування), а тому декларування товарів за новою декларацією та подальшому випуску їх у вільний обіг не позбавляє позивача права на захист його порушеного права, у т.ч. й через винесення картки відмови в цій справі, незалежно від застосованого ним способу випуску товару у вільний обіг.

У надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Пояснив, що контроль правильності визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за ЕМД 23UA61U9 від 27.02.2023 здійснювався посадовими особами митниці відповідно до вимог ст.54 МК України шляхом перевірки числових значень митної вартості товарів та наявності в документах усіх відомостей, що їх підтверджують, а також ст.ст. 336, 337, 363 МК України в частині контролю із застосуванням системи управління ризиками. У результаті порівняння задекларованого за ціною угоди рівня митної вартості оцінюваних товарів з рівнем митної вартості ідентичних та подібних товарів, які були оформлені у максимально найближчій термін, було встановлено, що рівень митної вартості товару згідно ЄАІС: товар №1 4,61 дол. США/кг., задекларований рівень митної вартості 2,53 дол. США/кг.

Зауважив, що спрацювання АСАУР за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості є рекомендацією, обов`язковою до виконання, посадовій особі митного органу більш ретельно опрацювати подані до митного оформлення документи. При цьому, спрацювання ризиків АСАУР вже свідчить про наявність обґрунтованого сумніву та є підставою для витребування додаткових документів. Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що жоден нормативно-правовий акт не зобов`язує митний орган у запиті на надання додаткових документів зазначати, які саме розбіжності були виявлені посадовою особою митного органу під час аналізу документів, поданих до митного оформлення. За таких обставин, вимога митниці, скерована декларанту у направленому електронному повідомленні, про надання наявних у нього додаткових документів узгоджується з нормами ч. 3 ст. 53 МК України та висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.08.2021 по справі №520/4787/19, від 04.08.2021 по справі №520/3421/19.

Пояснив, що на виконання вимог статті 53, 54 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язаний був протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи, зокрема: виписку з бухгалтерської документації; транспортно-експедиційні рахунки, заявки перевезення, договори тощо, пояснення щодо вартості фрахту з Китая до Харкова, каталоги, специфікації, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, копію митної декларації країни відправлення з перекладом та з проведенням верифікації експортної митної декларації враховуючи інформацію надану листом ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476.

Звернув увагу, що під час проведення процедури консультації митним органом неодноразово повідомлялось, що митна вартість товару, оформленого в максимально наближений час до часу експорту оцінюємого товару № 1 складає 4,61 дол.США/кг.

Для підтвердження правомірності своїх дій при визначенні митної вартості товару Харківська митниця надала в якості доказів до відзиву, аналіз цінової бази ЄАІС Держмитслужби щодо рівня митної вартості подібних товарів за фактами митних оформлень митницями, де вказані подібні (аналогічні товари), саме із таким кодом товару, як і у позивача, із схожими характеристиками, властивостями та призначенням, які виконують однакові функції.

Доводи позивача про те, що у зв`язку з військовою агресією рф проти України експорт товару здійснювався не безпосередньо у морський порт, а експортувався через третю країну, відповідач вважав такими, що не відповідають дійсності та жодним чином не пояснюють, яким чином, відправка продавцем товару і оформлення експортної декларації позивача перешкодило китайському продавцю оформити декларацію країни відправлення.

Пославшись на лист ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп, відповідно до якого експортні митні декларації на товари походженням з КНР можуть використовуватися митними органами України, як додаткова довідкова інформація, за умови верифікації таких декларацій та їх перекладів на державну мову Українським національним комітетом Міжнародної Торгової Палати на підставі Угоди про співробітництво між Всекитайським комітетом сприяння міжнародній торгівлі (ССІТ)/ Китайською Міжнародною Торговою Палатою (ССОІС) та Українським національним комітетом Міжнародної Торгової Палати від 29.12.2009.

Звернув увагу суду, що замість копії декларації країни відправлення, яка є обов`язковим документом за п. 3.2 контракту № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022, позивачем було подано транзитну митну декларацію на бланку Т1 № 23ROCT29 від 22.02.23, тобто зовсім інший документ, який є митною гарантією і застосовується для товарів, які перетинають територію Євросоюзу (ЄС) транзитом або для гарантії доставки товару від кордону ЄС до митного складу або внутрішньої митниці у розумінні Закону України від 12.09.2019 року № 78-IX Про режим спільного транзиту та запровадження національної електронної транзитної системи». Факт того, що до митниці не надавався даний документ підтверджується відсутністю у графі 44 зазначених ЕМД реквізитів документа за кодом «9610», яким має бути позначено такий документ відповідно до Класифікатора документів.

Зауважив, що за висновком Верховного Суду у постанові від 17.02.2022 по справі №520/4051/19, однією з підстав для прийняття оскаржуваних рішень слугувала відсутність перекладу митної декларації країни відправлення у зв`язку з чим відповідач не міг встановити відправника, одержувача товару, інші важливі відомості. Натомість у даному випадку такий документ взагалі не було подано позивачем.

Наголосив, що декларантом заявлено, що у загальну вартість товару по ЕМД №23UA61U9 від 27.02.2023 вже включені витрати на транспортування партії товару з порту (Китай) до міста призначення - Харків (Україна). Однак, позивачем не надана до митного контролю та митного оформлення ані коносаменту, ані митної декларації країни відправлення, з яких вбачалося з якого порту у Китаї і до якого порту здійснювалась транспортування товару. З тих документів, які позивач надав до митного контролю і митного оформлення не можна з`ясувати всі числові значення складових митної вартості.

Отже, враховуючи маршрут транспортування зазначеної партії товару (відповідно до відомостей митної декларації портом доставки є Константа (Румунія), наявності операцій з навантаження/перевантаження за маршрутом транспортування, а також витрати, пов`язані з транспортуванням від порту Константа (Румунія) до пункту пропуску до кордону України - наполягав, що саме ця вартість транспортування не включена у загальну вартість зазначеної партії товару по ЕМД № 23UA61U9 від 27.02.2023, а тому для визначення дійсної митної вартості підлягає додаванню відповідно до ч.10 ст. 58 Митного кодексу України. Водночас, ніякого розрахунку транспортних витрат, як числового значення складової митної вартості для її підтвердження в поданому позивачем інвойсі не наведено.

Щодо Звіту про оцінку майна № Б-21/02/23/05 від 21.02.2023 зазначив, що метою оцінки такого документа є «Визначення ринкової вартості майна», але не вказано у якій країні, а також відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Крім того, ринкова та митна вартість є зовсім відмінними поняттями, а тому даний документ не можна вважати належним підтвердженням ціни товару. Також, складання такого звіту не було передбачено умовами контракту.

Пославшись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18.02.2020 по справі №320/3053/19, зазначив, що рішення про коригування митної вартості та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, лише у сукупності позбавляють позивача оформити товар за основним методом визначення митної вартості та породжують обов`язок позивача задекларувати товар за визначеною відповідачем митною вартістю товару. Відповідно, скасування зазначених актів митного органу є способом захисту позивачем лише одного права права оформити товар за заявленою ним митною вартістю, що вказує на те, що це є однією позовною вимогою.

Позиція митниці, щодо витрат на професійну правничу допомогу була викладена у відзиві на позовні вимоги.

В надісланій до суду відповіді на відзив представник позивача процитував актуальну судову практику в подібних правовідносинах та виклав доводи, аналогічні тим, що містить апеляційна скарга та позов.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.09.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗЕД-СВІТ" (покупець) та CHANGXING YUSEN TEXTILE CO., LTD (продавець) укладено контракт №YUS-ZED20220909.

За змістом положень пункту 1.1 Контракту, згідно з умовами, визначеними сторонами в цьому контракті, Продавець зобов`язується продати, а Покупець зобов`язується купити товар в кількості, асортименті і по цінам, вказаним в інвойсах (іменований надалі - "Товар"), які є невід`ємною частиною цього Контракту.

Пунктом 2.1 Контракту передбачено, що сторони погодили, що кількість товару має бути зазначена в інвойсах.

Відповідно до п. 3.1 Контракту Продавець зобов`язується доставити товар Покупцю на умовах поставки Інкотермс 2020, які зазначені в інвойсі."

Згідно з п. 4.1 Контракту загальна сума контракту складається з сум всіх інвойсів, які є невід`ємною частиною цього контракту.

Пунктами 4.2 , 4.3, 4.4 Контракту встановлено, що валюта контракту - Євро або Долар США.Валюта платежу вказується в інвойсі. Ціна товару - в інвойсі.

16.09.2021 між Приватним підприємством "НАЦІОНАЛЬНІ ТРАДИЦІЇ" (виконавець) (далі - Декларант) і ТОВ "ЗЕД-СВІТ" (замовник) укладено договір про надання послуг по декларуванню товарів № 16/09-21.

Пунктом 1.1. Договору № 16/09-21 визначено, що замовник доручає, а виконавець зобов`язується за обумовлені плату і в термін надавати послуги по декларуванню товарів, майна, транспортних засобів та інших предметів (далі - товарів) Замовника, що переміщуються через митний кордон України, та їх оформленню у митницях України, а також надавати інші, пов`язані із зовнішньоекономічною діяльністю Замовника, послуги.

На виконання умов Договору № 16/09-21, Декларантом було подано до Харківської митниці 27.02.2023 електронну митну декларацію, яка була прийнята митним органом з присвоєнням їй номера №23 UA61U9 для митного оформлення (випуску) товарів, які було поставлено згідно з Контрактом (копія декларації надається у додатках).

У графі 44 вказаної ЕМД декларантом були зазначені наступні документи:

- за кодом « 0271» - пакувальний лист б/н від 28.11.2022;

- за кодом « 0380» - інвойс № CYTZED221128 від 28.11.2022;

- за кодом « 0730» - автотранспортна накладна № 777 від 22.02.2023;

- за кодом « 0862» - декларація про походження товару № CYTZED221128 від 28.11.2022;

- за кодом « 3016» - Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією Б-21/02/23/05 від 21.02.2023;

- за кодом « 3021» - калькуляція № CYTZED221128 від 28.11.2022;

- за кодом « 4104» - зовнішньо-економічний договір (контракт) купівлі-продажу №YUS-ZED20220909 від 09.09.2022;

- за кодом « 4207» - договір про надання послуг митного брокера № 16/09-21 від 16.09.2021;

- за кодом « 9000» - інші документи - транзитна декларація Т-1 - 23ROCT29 від 22.02.2023;

- за кодом « 9000» - інші документи - видаткова накладна № CYTZED221128 від 28.11.2022;

- за кодом « 9000» - відвантажувальна спец. № CYTZED221128 від 28.11.2022;

- за кодом « 9000» - комерційна пропозиція № б/н від 01.09.2022;

- за кодом « 9000» - лист № 02/14/1 від 14.02.2023;

- за кодом « 9000» - лист № №02/14/2 від 14.02.2022;

- за кодом « 9000» лист № CYTZED221128/1 від 28.11.2022 ;

- за кодом « 9000» - лист № CYTZED221128/2 від 28.11.2022;

- за кодом « 9000» - лист№ CYTZED221128/3 від 28.11.2022;

- за кодом « 9000» - лист № CYTZED221128/4 від 28.11.2022;

- за кодом « 9000» - лист№ CYTZED221128/5 від 28.11.2022;

- за кодом « 9000» - прайс лист №221024/09 від 24.10.2022.

Відповідачем було відмовлено у митному оформленні вищезазначеної митної декларації, винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску, товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також рішення про коригування митної вартості товарів.

Позивач, вважаючи такі рішення відповідача протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування картки відмови № UA807200/2023/000093 від 01.03.2023 року, суд першої інстанції, пославшись на висновки Верховного Суду у постанові від 21.02.2018 по справі №826/15718/16, вважав, що така вимога є неналежним та неправильним способом захисту прав позивача, оскільки скасування оскаржуваної картки відмови, яка вичерпала свою дію, не поновлюватиме митну декларацію, за якою було вперше заявлено до митого оформлення товари позивача, бо ці товари вже оформлено у митному відношенні та випущено у вільний обіг за новою митною декларацією.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості № UА807000/2022/000091/2 від 01.03.2023 суд першої інстанції зазначив про його правомірність, як такого, що винесене на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначений нормами МК України та інших підзаконних нормативних актів, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття відповідних рішень, оскільки подані ТОВ «ЗЕД-СВІТ» при митному оформленні документи містили розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не мають всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Судом враховано, що до митного оформлення і митного контролю позивачем не було надано експортної митної декларації країни відправлення з перекладом відповідно до вимог ст. 254 МК України (українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою МК України). Крім того, судом взято до уваги, що замість копії декларації країни відправлення позивачем було подано транзитну митну декларацію на бланку Т1 № 23ROCT29 від 22.02.23, тобто зовсім інший документ.

За твердженням суду, прайс - лист №№221024/09 від 24.10.2022, який було надано позивачем до митного контролю та митного оформлення не містить : найменування товару, артикулу, якості товару (за необхідності), одиниць виміру, ціни, з обов`язковим зазначенням валюти, систем знижок виробника, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дати його складання, терміну дії, контактну інформацію про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.

Також, вказавши про ненадання позивачем до митного контролю ані коносаменту, ані митної декларації країни відправлення (де б вбачалось з якого порту у Китаї і до якого порту здійснювалась транспортування товару), суд дійшов висновку про неможливість з`ясування всіх числових значень складових митної вартості, оскільки основного транспортного документу - Договору на перевезення, (заявок, рахунків тощо) на підтвердження позиції позивача до митного органу під час оформлення ЕМД 23UА61U9 від 27.02.2023, ані в порядку консультації, ані у порядку ч. 8 ст. 55 МК України не надавалося.

Порівнявши зміст Висновка оцінювача №Б-21/02/23/05 від 21.02.2023 про вартісні характеристики товару, відповідно до якого витрати на транспортування складають 3% від загальної вартості товару з округленням (на умовах СРТ-Харків), зі змістом інвойса CYTZED221128 від 28.11.2022 (3% складає 582,33 дол.США), суд вважав, шо при вартості 19410,84$, вартість фрахту з Китаю до Харкова не відповідає фрахту аналогічних поставок товарів, отже, позивачем не включено всі складові митної вартості та не вказано інші складові митної вартості.

Судом звернуто увагу, що згідно листа позивача від 28.11.2022 №CYTZED221128/1 в ціну товару по інвойсу № CYTZED221128 від 28.11.2022 включені вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи, однак жодного розрахунку транспортних витрат, як числового значення складової митної вартості для її підтвердження, вказаний документ не містить.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем до митного оформлення за ЕМД №23UА61U9 від 27.02.2023 були надані тільки листи від 14.02.2023 № 02/14/1, №02/14/2, та листи від 28.11.2022 № CYTZED221128/1, № CYTZED221128/2, № CYTZED221128/3, № CYTZED221128/4, № CYTZED221128/5 стосовно того, що страхування вантажу не здійснювалось, комісійні, посередницькі послуги не залучалися, ліцензування не передбачено. А також, листи від 27.02.2023 № 02/14/2 та від 01.03.2023 № 01/03/23-1, № 01/03/23-2, № 01/03/23-3, № 01/03/23-4, № 01/03/23-5, № 01/03/23-6, № 01/03/23-7, де перераховуються надані до митного контролю і митного оформлення документи, і що саме в них, на думку позивача, містяться всі складові митної вартості, які включені в ціну товару.

З вказівкою на висновок Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 по справі 805/2942/16-а, суд зазначив, що спрацювання профілю ризику в системі АСАУР та встановлення факту заниженої митної вартості спірного товару в порівнянні з цінами на ідентичні товари, митне оформлення яких вже здійснено, за допомогою використання ПІК ЄАІС є достатньою підставою для витребування додаткових документів, передбачених частиною 3 статті 53 МК України, а ненадання декларантом жодного запитуваного документу за спірною поставкою на законну вимогу митниці є порушенням його обов`язку у розумінні частини третьої статті 53 МК України.

За висновком суду, обґрунтована гнучкість у застосуванні резервного методу визначення митної вартості відповідає цілям та положенням статті 7 Угоди про застосування Статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) 1994 року, а відтак при застосуванні вказаного методу допустимим є порівняння цін на товари різних виробників та продавців товару, навіть з різних країн походження товару.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI, який набрав чинності з 01.06.2012 (далі МК України).

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію (стаття 248 МК України).

Згідно з частиною 8 статті 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється органами доходів і зборів на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться, окрім іншого, відомості щодо митної вартості товарів та методу її визначення.

На виконання статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 МК України).

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 МК України.

Згідно з частиною другою статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

З метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, орган доходів і зборів має право, зокрема, у встановлених випадках, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені форми митного контролю.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування.

Відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю, орган доходів і зборів може виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі статтею 55 МК України, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, він має право прийняти у письмовій формі рішення про коригування заявленої митної вартості товарів.

За правилами частини третьої статті 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

За правилами частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту статті 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням частини третьої статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Вищевказаний висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02 червня 2015 року (справа № 21-498а15).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA807000/2023/000091/2 від 01.03.2023 підставою для невизнання заявленої декларантом митної вартості та її коригування вказано, що використані декларантом відомості не підтверджені у повній мірі документально, а документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, не містять відомостей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Наявні факти митних оформлень за ідентичними та подібними товарами, містяться розбіжності: не надано загальні прайс від виробника товару, відсутні висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також відсутня експортна митна декларація країни відправлення (в наявності є документ який зазначено під кодом 9000 Т1 № 23ROCT29), та звіт оцінювача Звіту про оцінку майна № Б-21/02/23/05, Мета оцінки зазначено: визначення ринкової вартості майна, але не вказано в якій країні було визначення ринкової вартості майна, декларантом підприємства було надано до митниці звіт Б-21/02/23/05 в якому в п.5.2.2 Розрахунок вартості, зазначено Вартість транспортування 3% від вартості на умовах поставки СPT Kharkiv, але при вартості 19410,84 $ - 3% складає 582,33 дол.США. Тобто вартість фрахту з Китая до Харкова не відповідає фрахту аналогічних поставок товарів, не включено всі складові митної вартості та не вказані інші складові митної вартості та вимогою декларанта надати рішення про коригування митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані; відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; відсутні дані щодо витрат понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару на матеріал та витрат, понесених виробником в зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну. Джерелом інформації для даного Рішення зазначено МД № UA500020/2023/49 від 03.01.2023.

28.02.2023 відповідачем було направлено Декларанту повідомлення № 396924 (копія повідомлення надається у додатках), в якому зазначалося, що у зв`язку з надходженням до ВКМВ запиту щодо вирішення спірного питання правильності визначення митної вартості товару та недостатністю документів для визначення складових митної вартості товарів у відповідності до вимог п.5 ст.55 та п.4 ст.57 Митного кодексу України проведена процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обміну наявної у кожного з них інформацією та обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі. Декларанту на виконання вимог статті 54 МКУ та відповідно до вимог статті 53 МКУ запропоновано надати такі додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; транспортно-експедиційні рахунки, заявки перевезення, договори тощо; пояснення щодо відомостей, зазначених у звіті Б-21/02/23/05, в якому в п.5.2.2 Розрахунок вартості, зазначено Вартість транспортування 3% від вартості на умовах поставки СPT Kharkiv, але при вартості 19410,84 $ - 3% складає 582,33 дол.США. Тобто вартість фрахту з Китаю до Харкова не відповідає фрахту аналогічних поставок товарів; каталоги, специфікації, загальні справжні прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення з перекладом та з проведенням верифікації експортної митної декларації враховуючи інформацію надану листом ДМСУ від 08.10.2010 № 11/2-10.16/11627-еп; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини з урахуванням Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДМС України від 01.07.2021 № 476. В зв`язку із спрацюванням профілю ризику АСАУР «Інспектор2006» необхідно надання інформації про митне оформлення ідентичних або подібних товарів.

Позивачем на вказаний запит неодноразово надавались листи з поясненнями від 01.03.2023 № 01/03/23-1, № 01/03/23-2, № 01/03/23-3, № 01/03/23-4, № 01/03/23-5, № 01/03/23-6.

01.03.2023 Харківською митницею направлено Декларанту повідомлення № 396969, в якому зазначалося, що згідно програмного комплексу АСМО Інспектор, мінімальна митна вартість подібного товару, митне оформлення якого вже здійснено, в максимально наближений термін, складає: 4,61 $/кг. Запропоновано відповісти: чи буде декларантом надано будь-які інші документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару або про відмову (неможливість) надання додаткових документів протягом терміну, визначеного ч.3 ст. 53 МК України.

На вказаний запит ТОВ «ЗЕД-СВІТ» 01.03.2023 надано відповідь № 01/03/23-7.

Отже, фактично підставою для коригування митної вартості слугував висновок митного органу про відсутність документального підтвердження митної вартості з огляду на те, що документи подані декларантом та зазначені у частині другій статті 53 МКУ, не містять відомостей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Та, крім того, заявлена митна вартість ввезеного позивачем товару, є нижчою, ніж вартість товару, яка вказана в МД № UA500020/2023/49 від 03.01.2023, що була взята відповідачем за основу при коригуванні митної вартості оцінюваного товару. При цьому, з наданих відповідачем до суду скрін-шотів з АСМО «Інспектор» вбачається, що це перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік (а.с. 98).

Водночас, статтею 55 МК України встановлено порядок коригування митної вартості товарів. Відповідно до частини другої цієї статті письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року № 598, встановлено, що графа 33 рішення про коригування митної вартості товарів "Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості" має містити окрім зазначення номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, а також пояснення щодо зроблених коригувань, зважаючи на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умови поставки, комерційні умови та докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості.

Однак, як вбачається зі змісту спірного рішення про коригування митної вартості від 01.03.2023, відповідач, обґрунтовуючи застосування резервного методу для визначення митної вартості задекларованого позивачем товару, в порушення вказаних вимог, обмежився лише посиланням на номер та дату митної декларації, яку було взято за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, не відобразивши при цьому пояснень щодо зроблених коригувань з наведенням порівняння обсягів партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов за митною декларацією позивача та декларацією, яка використана митним органом при визначенні митної вартості, порівняльних характеристик імпортованого товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

З огляду на вищевикладене та враховуючи, що за змістом спірного рішення це перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік, слід дійти висновку про суперечливість та необґрунтованість зроблених коригувань митної вартості.

Щодо висновку митного органу про не включення позивачем до митної вартості товару транспортних витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до п. 3.1 контракту № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022 року продавець зобов`язується доставити товар Покупцю на умовах поставки Інкотермс 2020, які зазначені в інвойсі.

Зі змісту поданого до митного оформлення інвойсу № CYTZED221128 від 28.11.2022 вбачається, що умовою поставки товару є CPT Kharkiv.

Відповідно до правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати, поставка товарів на умовах CPT (фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення)) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

З наведеного слідує, що сторони по контракту № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022 обумовили умови поставки, за якими витрати щодо транспортування товару до місця призначення, зазначеного в інвойсі, покладаються на продавця, тобто вартість фрахту включена у ціну товару.

З огляду на вказане, враховуючи, що місцем призначення в інвойсі зазначено м. Харків, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не було понесено витрат на транспортування товару, а відтак у митного органу не було законних підстав витребовувати у позивача документи щодо вартості транспортування товару.

Варто зазначити, що позивачем до митного оформлення також надавалась міжнародна товарно-транспортна накладна від 22.02.2023 № 777, в якій місцем розвантаження є Харків, Україна, що узгоджується з п. 3.1. Контракту та інвойсом № CYTZED221128 від 28.11.2022 року

При цьому, зазначення місцем навантаження товару є м. Константа (Румунія), яке було транзитним/проміжним пунктом розвантаження товару, жодним чином не вказує, що вартість транспортування з Румунії до України не включена до вартості товару та окремо сплачувалась позивачем.

Колегія суддів враховує, що наведені обставини також підтверджуються наданим відповідачу листом CHANGXING YUSEN TEXTILE CO., LTD (продавець) № CYTZED221128/1 від 28.11.2022 згідно з яким вартість товару відвантаженого по інвойсу № CYTZED221128 від 28.11.2022 р, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару.

Так, вартість одиниці товару відповідно до інвойсу № CYTZED221128 від 28.11.2022, калькуляції собівартості № CYTZED221128 від 28.11.2022 р. (з перекладом), прайс-листом № 221024/9 від 24.10.2022 р. складає 2,43 долара США, що також додатково кореспондується з п. 5.2.2. звіту про оцінку майна № Б-21/02/23/05 від 21.02.2023 та знаходиться в межах ринкової вартості подібного майна.

Стосовно ненадання позивачем митної декларації країни відправлення слід вказати, що відповідно до висновку, який викладено у постанові Вищого адміністративного суду України від 14.05.2015 у справі № 804/9934/13-а, з урахуванням змісту ч.2 ст. 53 МК України, декларація країни відправлення не є документом, що підтверджує митну вартість товарів та числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості товару.

Тобто, відомості з експортної митної декларації митний орган може використовувати лише в якості додаткової довідкової інформації, а тому посилання на них, як на підставу для коригування, заявленої декларантом митної вартості, є хибним.

Так, згідно умов контракту від 09.09.2022, зокрема п. 3.2 ст. 3, поставка Товару повинна супроводжуватися усіма необхідними документами та обов`язково включати: - Інвойс; - Коносамент/Авіанаклада/Міжнародна транспортна накладна; - Експортна декларація/Транзитна декларація; - Пакувальний лист.

Як пояснив позивач, документальне наповнення за кожною конкретною поставкою напряму залежить від того, яку саме умову поставки сторони зазначать у відповідному інвойсі, у зв`язку з чим, у п. 3.2. Контракту № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022 вказано можливий, але не обов`язковий перелік документів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ТОВ «ЗЕД-СВІТ» було надано до митного оформлення, зокрема, інвойс № CYTZED221128 від 28.11.2022, міжнародну товарно-транспортну накладну від 22.02.2023 № 777, транзитну декларацію № 23ROCT29 від 22.02.2023 та пакувальний лист № б/н від 28.11.2022, що повністю узгоджується з умовами Контракту № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022. Таким чином, за наявності вказаних документів, зокрема транзитної декларації, у позивача була відсутня необхідність для подання експортної декларації.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду у постанові від 09.04.2021 року у справі № 804/5143/16, згідно з яким неподання перекладу декларації країни експортера та відсутність в останній посилань на підприємство, як імпортера товару, не могло бути підставою для невизнання визначеної ним митної вартості, адже частиною 2 статті 53 МК України такий документ не віднесений до обов`язкових для подання й, до того ж, не впливає на митну вартість як таку.

Варто зазначити, що у даному випадку відсутність експортної декларації жодним чином не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №815/2552/16.

Крім того, у відзиві на позов відповідач акцентував увагу на тому, що неподання експортної декларації унеможливлює встановлення відправника та одержувача товару. Разом з цим, дослідивши всі документи у сукупності, які були подані ТОВ «ЗЕД-СВІТ», судом апеляційної інстанції встановлено, що з них чітко вбачається, що відправником є CHANGXING YUSEN TEXTILE CO., LTD (продавець), а отримувачем - ТОВ «ЗЕД-СВІТ» (покупець).

Колегія суддів вважає неприйнятним посилання митного органу на відсутність загального прайс-листа від виробника товару, оскільки останній не є основним документом відповідно до частини 2 статті 53 МК України, який підтверджує митну вартість товарів; це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців і жодний нормативний акт, зокрема міжнародний, не встановлює вимоги до форми та змісту прайс-листів.

Отже, прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатися на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.

З матеріалів справи вбачається, а змістом оскаржуваної картки відмови підтверджується, що ТОВ «ЗЕД-СВІТ» надавало митному органу прайс-лист № 221024/9 від 24.10.2022 з перекладом, в якому міститься наступна інформація: найменування товару Електрична ковдра; одиниця виміру шт; ціна 2,43; валюта дол. США; умови поставки СРТ Харків, Україна; дата 24.10.2022 року; інформація про продавця CHANGXING YUSEN TEXTILE CO., LTD., що на думку колегії суддів є достатнім для з`ясування ціни товару.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17, від 02 червня 2022 року у справі № 460/2674/20.

Посилання в оскаржуваному рішенні на відсутність у розпорядженні митного органу інформації щодо угод на ідентичні та подібні товари, колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що суперечить вимогам ст. 53 МК України, якою визначено вичерпний перелік документів, які має подавати декларант для підтвердження заявленої митної вартості, оскільки жодним пунктом вказаної норми не передбачено подання такого виду документу.

Неприйнятними є і посилання відповідача на ненадання позивачем даних щодо витрат на оплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток, загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України, прибутку, що одержує експортер у результаті поставки в Україну, оскільки в контракті № YUS-ZED20220909 від 09.09.2022 року, який було подано позивачем до митного оформлення, відсутні умови (положення), які б передбачали наявність та, відповідно, оплату, вказаних витрат, що в свою чергу свідчить про неможливість надання декларантом відповідних даних; договірні відносини взагалі не передбачали існування наведених в оскаржуваному рішенні витрат.

З приводу доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, щодо ненадання позивачем перекладу та нездійснення верифікації декларації країни відправлення, відповідно до вимог листа ДМСУ від 08.10.2010 №11/210.16/11-еп та ст. 254 МК України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Згідно з листом Державної митної служби України від 08.10.2010 р. N 11/2-10.16/11627-ЕП, адресованим Начальникам регіональних митниць (крім Регіональної інформаційної митниці), Начальникам митниць, з метою вирішення питання практичної реалізації Угоди про інформаційне забезпечення між Держмитслужбою та Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати, 02.08.2010 підписано протокол, яким передбачено, зокрема, що експортна митна декларація на товари походженням з КНР може використовуватися митними органами України як додаткова довідкова інформація за умови верифікації такої декларації та її перекладу на державну мову Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати.

Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що вимагати переклад українською мовою документів, наданих декларантом разом з митною декларацією, зокрема експортної митної декларації, митний орган може лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

Разом з цим, відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не наведено обставин в обґрунтування необхідності надання як самої експортної декларації, так і її перекладу, пов`язаних з перевіркою або підтвердженням відомостей, зазначених у митній декларації. Так само не зазначено обґрунтування необхідності здійснення декларантом верифікації декларації країни відправлення, враховуючи, що в силу положень вказаного листа Державної митної служби України, на який посилається сам відповідач, верифікована експортна митна декларація використовується митними органами виключно, як додаткова довідкова інформація.

Також підлягають відхиленню посилання відповідача на те, що наданий декларантом звіт про оцінку майна № Б-21/02/23/05 від 21.02.2023 не може бути належним доказом підтвердження ціни товару, з огляду на відсутність в ньому посилання на країну, у якій було визначення ринкової вартості майна, а також відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, оскільки, дослідивши вказаний документ, колегією суддів встановлено, що його метою встановлено визначення ринкової вартості майна, що ввозиться на територію України, а суб`єктом оціночної діяльності є Товарна Біржа УРТБ, з чого зрозуміло, що визначення ринкової вартості майна відбувалося саме в Україні.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує, що відомості щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар, встановлюється не у звітах про оцінку майна, а безпосередньо в інвойсі № CYTZED221128 від 28.11.2022, а відтак доводи контролюючого органу в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що при поданні до митного органу митної декларації від 27.02.2023 № 23UA61U9, декларантом заявлено митну вартість товару згідно з ціною поставки, зазначеній в долученому інвойсі №CYTZED221128 від 28.11.2022, пакувальному листі № б/н від 28.11.2022 та відповідно до вказаних у прайс-листі виробника цін. Всі перелічені документи не містять жодних розбіжностей щодо ціни товару, а тому не можуть викликати сумнів у правильності визначення митної вартості товару за основним методом.

Інших розбіжностей у поданих позивачем до митного оформлення документах не було наведено в спірному рішенні і не було покладено в його основу суб`єктом владних повноважень, а було викладено відповідачем і прийнято судом першої інстанції під час розгляду справи. Водночас, завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушення принципу поділу влади. Звідси висновується, що адміністративний суд аналізує рішення контролюючого органу, ухвалене, в даному випадку, за результатами митних заходів і процедур, виключно на предмет його відповідності вимогам частини другої статті 2 КАС України.

На підставі аналізу вказаних документів у сукупності з іншими документами, поданими позивачем під час митного оформлення оцінюваного товару, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю, з огляду на наявність розбіжностей в документах.

Таким чином, під час апеляційного перегляду справи Харківською митницею не доведено, що використані декларантом відомості не підтверджені документально, а подані документи, передбачені ч. 2 ст. 53 МК України, не містили обов`язкових відомостей, необхідних для правильного визначення митної вартості товару.

Колегія суддів звертає увагу, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині другій статті 53 Митного кодексу України, саме по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не є безумовною підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів лише з посиланням на те, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Така позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 08 жовтня 2019 року у справі № 803/776/17.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів, оцінивши під час розгляду справи документи, які подавались позивачем під час митного оформлення товару, вважає, що подані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

В той же час відповідачем не надано доказів на спростування визначеної позивачем вартості товару, а зазначення митним органом у спірному рішенні про подання декларантом невідповідних документів, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товарів та рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено, без наведення детальних пояснень щодо зроблених коригувань, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості тощо, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або підставою для незастосування обраного ним методу її визначення.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні фактичні підстави для витребування додаткових документів та для коригування заявленої декларантом митної вартості.

З приводу обраного відповідачем методу визначення митної вартості колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідачем відкориговано митну вартість за другорядним методом за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів на підставі наявної в митного органу інформації, яка міститься в митній декларації МД №UA500020/2023/49 від 03.01.2023.

Згідно з частинами 1-4 статті 60 МК України, у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.

Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.

Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2020 по справі № 520/7041/19 звернув увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та вмотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервним методом.

Колегія суддів звертає увагу, що застосовуючи другорядний метод визначення митної вартості (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів), відповідач використовував митну декларацію, при цьому, як зазначалось вище, обмежився лише посиланням на її номер та дату, не навівши при цьому жодних пояснень зроблених коригувань.

Крім того, у рішенні про коригування митної вартості митним органом наведено розрахунок митної вартості, який складає 4,61 дол.США/кг товару.

Дослідивши надану відповідачем до матеріалів справи вказану митну декларацію UA500020/2023/49 від 03.01.2023, колегією суддів встановлено, що ціна товару сформована за відмінних складових, а саме інша торгівельна марка, фірма-виробник та кількість товару, зокрема у спірній декларації товар електричні ковдри поставлявся у кількості 7988 шт (8033 кг), в той час, як у порівнюваній МД обсяг поставки складав 3000 шт ( 1580 кг), тобто майже втричі менше, що могло мати істотний вплив на визначення ціни за одиницю товару. Наведене дає підстави для висновку про не подібність (не аналогічність) товару та умов поставки, поставленого позивачу у межах спірної митної операції. Не наведено митним органом і додаткових пояснень щодо порівняння характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за другорядним методом, що в свою чергу свідчить про невмотивованість визначення митним органом митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до наявного в матеріалах справи скріншоту з АСМО «Інспектор» підставою для витребування додаткових документів у позивача слугувала та обставина, що це перше митне оформлення імпортером цього товару з даною країною походження за останній рік, що в свою чергу додатково підтверджує неможливість порівняння подібного товару у найближчий час.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів № UA807000/2023/000091/2 від 01.03.2023, винесене відповідачем необґрунтовано, без урахування всіх обставин, які мали значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб, що передбачені Митним кодексом України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що зумовлює задоволення позовних вимог в цій частині.

Водночас твердження відповідача, з якими помилково погодився суд першої інстанції, про обрання позивачем неналежного способу захисту у виді скасування картки відмови у митному оформленні товарів, випущених у вільний обіг № UA807200/2023/000093 від 01.03.2023 року, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки в цій картці наведено вимоги, виконання яких забезпечує митне оформлення, - подання нової МД з урахуванням відомостей, наведених у рішенні про коригування.

Тобто, подання нової митної декларації не було для декларанта повністю добровільним.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист права здійснити митне оформлення за митною вартістю, визначеною ним самостійно, а також інтересом, який полягає у одержанні правових підстав для повернення митних платежів, сплачених у зв`язку з прийняттям відповідачем спірного рішення про коригування митної вартості та картки відмови.

Таким чином, у випадку, коли у рішенні суду буде констатована неправильність чи хибність рішень митних органів, які зумовили (призвели, потягли) помилкову та/або надмірну сплату сум митних платежів, ці платежі повертаються декларанту в порядку і на умовах, встановлених у ст. 301 МК України, ст. 43 Податкового кодексу України та статті 45 Бюджетного кодексу України. Відтак, звертаючись до суду з даним позовом, позивач обрав належний спосіб захисту.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12.04.2018 по справі № 820/2014/17.

З огляду на вказане, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2023/000093 від 01.03.2023, яка винесена відповідачем у зв`язку з прийняттям спірного рішення про коригування митної вартості, яке визнано судом протиправним, підлягає скасуванню.

Відповідно до пунктів 1 та 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

Згідно із пунктом 7 частини 3 статті 317 КАС України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги, що суд першої інстанції під час вирішення спірних правовідносин неповно встановив обставини справи, прийняв до уваги лише доводи відповідача, не дослідивши документи, подані ТОВ «ЗЕД-СВІТ», як при митному оформленні, так і до суду, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі від 18.07.2023 у справі 520/12493/23 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

З приводу позовних вимог в частині стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями частин 3 та 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з частиною 6 статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 135 КАС України).

З аналізу положень ст. 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа № 815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа № 640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20).

На підтвердження понесених у суді першої інстанції витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи копії договору про надання правової допомоги від 12.05.2023, укладеного між позивачем та адвокатським бюро «Бідної Оксани Іванівни» (а.с.37-38), додаткових угод №1 та № 2 від 12.05.2023, ордер серії АХ №1132714 від 26.05.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії № 1709, платіжної інструкції № 358 від 23.05.2023 на суму 20000 грн.

Пунктом 1.1 вказаного договору від 12.05.2023 передбачено, що бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу. Обсяг правової допомоги визначається у додаткових угодах до даного договору (п. 1.2).

Сторони узгодили, що розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді в фіксованому розмірі (п. 3.1).

Додатковою угодою №1 від 12.05.2023 сторони дійшли згоди, що за даним договором бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги клієнту щодо визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000091/2 від 01.03.2023 року та картки відмови № UA807200/2023/000093 від 01.03.2023, винесених Харківською митницею, на суму надмірно нарахованих митних платежів через коригування у розмірі 159666,14 грн.

Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 12.05.2023 розмір гонорару бюро за надання правової допомоги за цим договором складає фіксовану суму 20000 грн. Клієнт сплачує гонорар у повному обсязі до кінця червня 2023 року.

Отримання адвокатським бюро оплати на виконання вищевказаних умов підтверджується платіжною інструкцією № 358 від 23.05.2023 на суму 20000 грн ( а.с. 35).

Зі змісту норм частин 4, 5 та 6 статі 134 КАС України вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Так, в поданому до суду першої інстанції відзиві на позов, відповідач виклав заперечення щодо заявленої до відшкодування ТОВ «ЗЕД-СВІТ» суми судових витрат, в яких вказав, що відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Водночас, представником позивача не було надано документів, що підтверджують фактичне надання послуг ( зокрема, актів наданих послуг, тощо), які повинні мати детальний опис робіт, виконаних адвокатом, а також розрахунку погодинної вартості таких послуг. Крім того, зауважив, що надана разом з позовом платіжна інструкція №358 від 23.05.2023 всупереч вимог п. 37 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ №163 від 29.07.2022, не містить такого обов`язкового реквізиту, як підпис платника, а відтак вказаний документ не може підтверджувати оплату послуг адвоката. Також вважав, що вартість представництва інтересів позивача в суді першої інстанції у розмірі 20000 грн є явно необґрунтованою, та такою, що не відповідає принципу співрозмірності, з огляду на конкретні обставини даної справи та однотипність позовних вимог.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції та пропорційності їх складності правовому супроводу справи, колегія суддів, враховуючи заперечення відповідача, зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що відповідач вважав безпідставним стягнення з нього витрат на правову допомогу на користь позивача з огляду на відсутність в матеріалах справи акту приймання-передачі виконаних робіт, наданих послуг, а також детального опису виконаних робіт ( послуг)

Разом з цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що за умовами додаткової угоди № 2 від 12.05.2023, сторони визначили, що сума гонорару Адвокатського бюро є фіксованою та не залежить від витрат часу, обсягу підготовлених та поданих документів чи ухвалення судом рішення на користь клієнта, а тому ці обставини не впливають на вартість наданої професійної правничої допомоги та, відповідно, на розмір судових витрат.

При цьому, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками та відповідь на відзив.

З огляду на викладене, доводи апелянта щодо відсутності документального підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу колегія суддів вважає безпідставними.

З приводу доводів відповідача щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд апеляційної інстанції звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Обґрунтованих доводів відповідача щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відзив на клопотання про ухвалення додаткового рішення та апеляційна скарга не містять.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі №640/18402/19.

Крім того, відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, зокрема, посилаючись на його неспівмірність зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо неможливості підтвердження платіжною інструкцією № 358 від 23.05.2023 факту оплати послуг адвоката через відсутність обов`язкового реквізиту - підпису платника, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 37 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ №163 від 29.07.2022, платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.

Платник заповнює обов`язкові реквізити платіжної інструкції, оформленої у паперовій формі, від руки/із застосуванням технічних засобів або надавач платіжних послуг платника за згодою платника заповнює платіжну інструкцію із застосуванням технічних засобів.

Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом.

Надавач платіжних послуг платника та платник у разі ініціювання платником платіжної операції із застосуванням засобів дистанційної комунікації мають право у відповідному договорі встановити перелік реквізитів платіжної інструкції, які надавач платіжних послуг платника за наявності технічної можливості заповнює автоматично на підставі інформації, отриманої в процесі ідентифікації платника.

Так, відповідно до п.п. 18 Додатку до Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг (пункт 10 розділу I) платіжна інструкція засвідчується підписом(ами) [власноручним(ими)/електронним(ими)]/кодом автентифікації відповідальної(их) особи(іб) платника, яка (і) має(ють) право розпоряджатися рахунком. Електронний підпис створюється відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису. Під час здійснення операцій за рахунками фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, використовується зразок власноручного підпису власника рахунку/довіреної особи/іншої уповноваженої особи, зазначений в договорі банківського рахунку/договорі платіжного рахунку/довіреності або в іншому документі, визначеному внутрішніми документами надавача платіжних послуг.

З наведеного слідує, що платіжна інструкція оформлена в електронному вигляді та засвідчена електронним підписом вважається такою, що підписана належним чином.

Одночасно з цим, пп. 1 п. 12 Інструкції встановлено, що надавач платіжних послуг приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію за умови, що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.

Надавач платіжних послуг має право відмовити в прийнятті до виконання платіжної інструкції, якщо обов`язкові реквізити заповнено з порушенням вимог розділів ІІ, ІV цієї Інструкції та додатка до цієї Інструкції або обов`язкові реквізити, які встановлені правилами платіжної системи/ внутрішніми правилами надавача платіжних послуг, заповнено з порушенням вимог щодо їх заповнення, установлених правилами платіжної системи/внутрішніми правилами надавача платіжних послуг.

Тобто, надавач платіжних послуг має право відмовити в прийнятті платіжної інструкції, в т.ч. з підстави, якщо обов`язкові реквізити заповнено з порушенням вимог цієї Інструкції. В свою чергу, платіжна інструкція, надана представником позивача, була прийнята до виконання надавачем платіжних послуг, що вказує на те, що порушення вимог відносно заповнення обов`язкових реквізитів відсутні.

Крім того, колегія суддів зазначає, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На переконання колегії суддів, зазначені норми (ст.ст. 134, 139) були введені в КАС України з 15.12.2017, у тому числі, з метою унормування відносин між суб`єктами, які потребують юридичного супроводу, та адвокатами. Так, за існуючого правового регулювання у сторін з`явилась можливість відшкодувати понесені на правову допомогу витрати (у разі доведення власної правоти у спорі із суб`єктом владних повноважень). При цьому, норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів позивачів суб`єктів господарювання, а не адвокатів. Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20.

Під час перегляду даної справи, суд апеляційної інстанції також враховує, що позовна заява та відповідь на відзив мають значний обсяг, містять велику кількість власних висновків адвоката та аналіз норм національного законодавства, посилання на актуальну позицію Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, детальні заперечення щодо кожного аргументу митного органу з посиланням на первинні документи по спірній митній операції, що в свою чергу свідчить, що представником позивача було витрачено багато часу та зусиль та застосовано професійні юридичні навички для складання вказаних процесуальних документів.

Застосовуючи вищенаведені висновки суду касаційної інстанції, а також умови договору про надання правової допомоги в частині визначення фіксованого гонорару адвоката, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, тривалість його роботи, значення справи для позивача, суму незаконно нарахованих митних платежів внаслідок прийняття спірного рішення 159666,14 грн, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в розмірі 20000 грн є реальними, співмірними з обсягом виконаної роботи, та підтвердженими матеріалами справи.

Колегією суддів також взято до уваги, що відповідачем не вказано конкретного розміру витрат на правничу допомогу, який він вважає обґрунтованим, а також не наведено доводів, а не загальних посилань, які б дійсно свідчили про неспівмірність визначеної адвокатом суми витрат на правничу допомогу зі складністю справи, характером та обсягом виконаних адвокатом робіт.

З наявних в матеріалах справи платіжної інструкції № 357 від 23.05.2023 (а.с. 34) та квитанції від 28.07.2023, вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 5368,00 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 8052 грн, що в загальному розмірі становить 13420,00 грн.

Отже, враховуючи висновки суду апеляційної інстанції щодо задоволення позовних вимог, відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 139 КАС України, слід стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 13420,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, як суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕД-СВІТ» - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.07.2023 по справі № 520/12493/23 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕД-СВІТ» до Харківської митниці про визнання протиправними та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Харківської митниці про коригування митної вартості товарів №UA807000/2023/000091/2 від 01.03.2023 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Харківської митниці № UA807200/2023/000093 від 01.03.2023.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕД-СВІТ» (43021, Волинська область, Луцький район, м. Луцьк, вул. Шопена, буд. 22, офіс 18г, ) витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Харківської митниці (61003, м. Харків, вул. Короленка, 16-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕД-СВІТ» (43021, Волинська область, Луцький район, м. Луцьк, вул. Шопена, буд. 22, офіс 18г, ) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги в загальному розмірі 13420,00 (одна тисяча триста сорок дві) грн.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова