Справа № 520/4243/23
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 р. Справа № 520/4243/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 18.05.23 по справі № 520/4243/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України,

про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, ( далі ГУ ДПС в Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік на суму 2010,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, за 2021 рік на суму 93672,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, за 2021 рік на суму 48780,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, за 2021 рік на суму 92322,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, за 2021 рік на суму 92322,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, за 2021 рік на суму 189300,00 грн;

- стягнути з Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими позивачу нараховані податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, оскільки нарахування податку на належну ОСОБА_1 нерухомість (нежитлова) має здійснюватися не по ставці 1%, яка застосована контролюючим органом, а по ставці 0,1% (інші будівлі) від мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021, яка визначена в Додатку № 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" від 22.02.2017 р. N 542/17 (далі рішення ХМР № 542/17). Посилаючись на Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений та введений в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 (далі - ДК 018-2000), а також характеристики спірних нежитлових будівель, зазначені в технічних паспортах, стверджував, що останні належать до класу 1251 "Будівлі промисловості" та класу 1252 «Резервуари, силоси та склади», однак відповідачем помилково віднесено нежитлові приміщення позивача до будівель офісних та торгівельних, у зв`язку з чим при нарахуванні ОСОБА_1 податкових зобов`язань невірно визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості в розмірі 1 %.

Крім того, звернув увагу, що ГУ ДПС в Харківській області подвійно оподаткувано одне й те саме нерухоме майно (нежитлова будівля літ."Н-1", загальною площею 3077,4 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ), зокрема, як за податковим повідомленням-рішенням № 0-2030 від 20.12.2022, так і за податковим повідомленням-рішенням № 0-2030 визначено суму податкового зобов`язання з податку на нежитлову будівлю в розмірі 92322,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 520/4243/23 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік на суму 2010,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік на суму 93672,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік на суму 48780,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік на суму 92322,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік на суму 92322,00 грн.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0-2030 від 20.12.2022, яким було визначено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік на суму 189300,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, код ЄДРПОУ ВП 43983495) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 4147,26 грн (чотири тисячі сто сорок сім гривень 26 копійок).

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на викладення судом висновків, які не відповідають обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, встановлених пп. 266.2.1. п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 у справі № 520/4243/23, ухваливши нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджував, що оскільки ОСОБА_1 відповідно до пп. 266.7.3. п. 266.7 ст. 266 ПК України на звірку даних до контролюючого органу не звертався, будь-яких правовстановлюючих документів до ГУ ДПС в Харківській області не надавав, відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень рішень, керуючись положеннями пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України, виходив з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якими інформація щодо цільового призначення нежитлових будівель відсутня, у графі «Тип майна» зазначено нежитлові приміщення, без конкретизації приналежності. Наполягав, що у спірних правовідносинах латник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчислення бази оподаткування, повинен був звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу. Зазначена правова позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 2 лютого 2020 року у справі № 819/2191/17.

Зважаючи на те, що зареєстрованими видами діяльності ОСОБА_1 є, серед іншого, оптова та роздрібна торгівля, а в заяві про застосування спрощеної системи оподаткування від 27.03.2020 за № 40510/ФОП/56 позивач зазначив місце провадження господарської діяльності за адресою: 1) АДРЕСА_3 ; 2) АДРЕСА_4 , відповідач дійшов висновку, що спірна нерухомість позивача відноситься до торговельних будівель, а відтак правомірно при формуванні податкових повідомлень-рішень з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік застосував ставку податку 1% відповідно до Рішення ХМР № 542/17, встановлену для будівель торгівельних (цей клас включає складські приміщення та бази торгівлі).

Звернув увагу на неврахуванні судом першої інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, відповідно до якого застосування ставок податку для об`єктів промисловості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, у тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за їх функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду). Разом з цим, підтверджуючих фактів виготовлення продукції ФОП ОСОБА_1 у належних йому на праві приватної власності виробничих будівлях не надано. Відповідно до податкової звітності за 2021 рік ФОП ОСОБА_1 отримано дохід 1570,2 тис. грн. від надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20), а згідно Internet-ресурсів за адресами: АДРЕСА_1 та вул. Ковтуна, 24, м.Харків знаходяться торгівельні склади та продовольчі оптові бази. Ураховуючи викладене, будівлі, які використовуються для надання в оренду, як складські приміщення, у тому числі для промислових підприємств, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на загальних підставах з урахуванням рішень сільських, селищних, міських рад.

Крім того, вважає, що долучений позивачем до справи висновок експерта Заховаєва І.В. щодо визначення функціонального призначення будівель № 32014052-1 від 03.03.2023, складений експертом ТОВ «БУДГРУПП» (42393957) вже після винесення спірних рішень, а тому не може бути визнаний належним доказом при оскарженні нарахованого податку на нерухоме майно за 2021 рік.

Наголосив, що позивачем не викладено жодних доводів, які свідчать про незаконність та неправомірність дій контролюючого органу, які у свою чергу тягнуть за собою скасування оскаржуваних податкових повідомлень рішень та звільнення позивача від обов`язку сплачувати податки, передбаченого Конституцією України.

Позивач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване. Посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16, вказав, що ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи. Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Наполягав на відсутності підстав для врахування при вирішенні даної справи висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, щодо застосування ставок податку для об`єктів промисловості, оскільки спірним у цій справі є можливість застосування положень підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до будівлі, яка хоч і віднесена до будівель промисловості згідно з правовстановлюючими документами, однак не перебуває у власності промислових підприємств та не використовується у виробничому процесі промислових підприємств. Тоді, як у цій справі спірним є питання щодо розміру ставки, яка підлягає застосуванню у порядку ст. 266.5 ПК України. Таким чином, правова позиція наведеної відповідачем постанови стосується застосування інших норм права, а тому не може бути врахована судом при ухваленні рішення у справі № 520/4243/23.

Також вказав, що на платників податків не покладено обов`язку звіряння даних про об`єкт оподаткування з податку на нерухомість, а тому позивач не зобов`язаний подавати суду докази такого звернення до контролюючого органу. Крім того, згідно чинного законодавства, обчислення податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості здійснює податковий орган, а обов`язок з подання відомостей про майно фізичних осіб покладено на органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб.

Звернув увагу, що відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що спірні будівлі є будівлями готельного, офісного, торговельного типу або будівлею для публічних виступів, відповідно до функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Заперечував проти твердження відповідача про неналежність, як доказу при оскарженні нарахованого податку на нерухоме майно за 2021 рік, висновку експерта ТОВ БУДГРУПП (42393957) Заховаєва І.В. від 03.03.2023 щодо визначення функціонального призначення будівель № 32014052-1, оскільки спеціаліст при складанні вказаного висновку керувався правовстановлюючими та технічними документами, які були актуальними на 2021 рік та на час прийняття оскаржуваних ППР, а також застосовував Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000.

Крім того зазначив, що основним зареєстрованим видом діяльності позивача є КВЕД 52.10 Складське господарство, що повністю узгоджується з його правовою позицією у цій справі. Більше того, наявність інших зареєстрованих видів діяльності, зокрема, оптової торгівлі, за жодних умов не змінює функціонального призначення будівель, як об`єкту оподаткування, та не свідчить про їх використання з метою торгівлі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать наступні нежитлові приміщення:

- 1/2 частка нежитлової будівлі літ. "Н-1", загальною площею 3077,4 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 18.12.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М., реєстраційний № 6416;

- 1/2 частка нежитлових приміщень підвалу №1, 2г, 27; 1-го поверху №11-22 в нежитловій будівлі літ."Ф-1", загальною площею 1626,0 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 18.12.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М., реєстраційний № 6419;

- 1/2 частка нежитлової будівлі літ."А-1", загальною площею 6310,0 кв.м, розташованої за адресою АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 28.09.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М., реєстраційний №4654;

- нежитлова будівля літ."Д/1-1", загальною площею 1561,2 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2008 у справі №2-3034;

- нежитлова будівля літ."П-1", загальною площею 33,5 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування нежитлової будівлі від 18.12.2008, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М., реєстраційний № 6413.

За вказаними об`єктами нерухомого майна, відповідачем здійснено розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами за 2021 рік та прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.12.2022: № 0-2030 на суму 2010,00 грн, № 0-2030 на суму 93672,00 грн, № 0-2030 на суму 48780,00 грн, №0-2030 на суму 92322,00 грн, № 0-2030 на суму 92322,00 грн, № 0-2030 на суму 189300,00 грн, які підлягають сплаті протягом 60 днів з дня вручення спірного рішення відповідно до підпункту 266.10.1. пункту 266.10. статті 266 ПК України.

Позивач, вважаючи, що сума податкових зобов`язань, визначена оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями - розрахована невірно, а тому вищевказані податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що порушують права позивача як платника податків, звернувся до суду із зазначеною позовною заявою про їх скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Харківській області від 20.12.2022 № 0-2030, № 0-2030, № 0-2030, № 0-2030, № 0-2030, № 0-2030 про нарахування ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік, оскільки за технічними характеристиками спірні будівлі позивача згідно з ДК 018-2000 відносяться до класу 1251 "Будівлі промисловості" та до класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", що вказує на неможливість застосування до них ставки податку у розмірі 1%, передбаченої рішенням ХМР № 542/17 для будівель готельного, офісного, торгівельного типу або будівель для публічних виступів. Проте, ГУ ДПС в Харківській області неправомірно та необґрунтовано кваліфікувано нежитлову власність позивача в якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1%, як до будівель готельних, офісних, торгівельних або для публічних виступів, у той час як до вказаних будівель повинна застосовуватися ставка податку у 2021 році, як для інших будівель - 0,1 %.

Судом відхилено доводи представника відповідача про те, що конкретизація видів об`єктів нежитлової нерухомості належить до обов`язків платника податків, оскільки за змістом пп. 266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України звернення до податкового органу для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової/нежитлової нерухомості, які підлягають оподаткуванню це право платника податку, а обов`язок нарахування податку на нерухомість з фізичних осіб покладено законодавцем саме на контролюючі органи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України (далі по тексту -ПК України).

Згідно з пп. 16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст.265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (пп. 266.1.1п. 266.1 ст.2 61 ПК України).

Як встановлено положеннями пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з пп. 266.7.1 п.266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що контролюючим органом на підставі інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно було проведено нарахування податку на нерухоме майно ОСОБА_1 за 2021 рік по наступним об`єктам нерухомого майна: 1/2 частка нежитлової будівлі літ. "Н-1", загальною площею 3077,4 кв. м, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ; 1/2 частка нежитлових приміщень підвалу № 1, 2г, 27; 1-го поверху №11-22 в нежитловій будівлі літ."Ф-1", загальною площею 1626,0 кв. м, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ; 1/2 частка нежитлової будівлі літ."А-1", загальною площею 6310,0 кв. м, розташованої за адресою АДРЕСА_5 ; нежитлова будівля літ. "Д/1-1", загальною площею 1561,2 кв. м, розташована за адресою АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля літ."П-1", загальною площею 33,5 кв. м, розташована за адресою АДРЕСА_1 .

При визначенні розміру спірного податку контролюючий орган керувався Додатком № 1 до рішення ХМР № 542/17.

Згідно з Додатком № 1 до рішення ХМР № 542/17 ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб встановлюються у відсотках до мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м. бази оподаткування.

Відповідно до п. 5 Додатку № 1 до рішення ХМР № 542/17 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у-таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) виключений; (підпункт 5 пункту 5 додатку 1 виключений згідно з рішенням 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 №1284/18 набрав чинності з 01.01.2019) 6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 7) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 8) інші будівлі - 0,1 відсотка.

З наведеного слідує, що ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи.

Згідно з абзацом 7 підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Згідно з пунктом 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Класифікатор забезпечує уніфікацію об`єктів нерухомості за функціональним призначенням та містить Методику класифікації будівель за головною класифікаційною ознакою.

Визначення належності об`єкта нежитлової нерухомості (будівлі, приміщення) до того чи іншого класу будівель проводиться на підставі документів, що підтверджують їх право власності з врахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення такого об`єкта нерухомості, згідно з Класифікатором.

Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з якими:

- споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт;

- будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів;

- інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.

Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості", 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

До складів відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", який в свою чергу включає підкласи: 1252.1 "Резервуари для нафти, нафтопродуктів та газу", 1252.2 "Резервуари та ємності інші", 1252.3 "Силоси для зерна", 1252.4 "Силоси для цементу та інших сипучих матеріалів", 1252.5 "Склади спеціальні товарні", 1252.6 "Холодильники", 1252.7 "Складські майданчики", 1252.8 "Склади універсальні", 1252.9 "Склади та сховища інші".

Колегія суддів зазначає, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладений у постанові від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16.

Позивач стверджує, що належна йому на праві власності нежитлова нерухомість відноситься до будівель промисловості та складів, які у розумінні рішення ХМР № 542/17 є іншими будівлями для яких ставка податку встановлена на рівні 0,1%.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо цільового призначення нежитлових будівель відсутні, у графі «Тип майна» зазначено нежитлові приміщення ОСОБА_1 , без конкретизації приналежності.

При цьому, позивачем на підтвердження відповідності спірної нерухомості класу 1251 та класу 1252 ДК 018-2000 додано до матеріалів справи технічні паспорти на спірну нерухомість, при дослідженні яких можливо класифікувати функціональне призначення нерухомих об`єктів, щодо яких прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до експлікації до технічного паспорту на громадський будинок літ. "Д/1-1", загальною площею 1561,2 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , останній складається з побутових приміщень, приміщень холодильнику, котельні, лабораторії, автоклавної, середовищоварної, коридорів, кабінету, консервного цеху, передбоксника, вбиральні та інш. ( а.с. 20-21).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що вказаний об`єкт нерухомості за своїми технічними характеристиками відповідно до ДК 018-2000 відноситься до класу 1251 "Будівлі промисловості", підклас: 1251.5 " Будівлі підприємств харчової промисловості ".

Крім того, колегія суддів зазначає, що позивач набув право власності на нежитлову будівлю літ. "Д/1-1", загальною площею 1561,2 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.07.2008 у справі №2-3034 згідно з резолютивною частиною якого визнано право власності за ОСОБА_1 на нежитлові приміщення літ. "Д/1-1", розташовані за адресою АДРЕСА_1 , реконструйовані та добудовані приміщення під цех по виготовленню «Продуктів молоковмісних згущених з цукром та рослинними жирами варіння, жиру кондитерського шоколаду, шоколадній глазурі, кондитерської глазурі» № 35 холодильник 14.7 кв.м., № 36 котельня 87.0 кв.м., № 34 хімабораторія 15,5 кв.м., мікробіологічна лабораторія: № 37, автоклавна 9,0 кв.м., №38 середовищоварочна 13,3 кв.м., № 41 коридор 2,4 кв.м., № 20 кабінет 4,4 кв.м., № 40 коридор 3,4 кв.м., № 39 передбоксник 1,2 кв.м., № 21 бокс 6.1 кв.м., № 24a консервний цех 168.6 кв.м., № 31 роздягальня 4,7 кв.м., № 32 душ 1,5 кв.м., № 33 вбиральня 1,8 кв.м., № 23 тамбур 1.2 кв. м. 14. 1 17, 18, 19, 24, 24б, 25, 26, 27, 28, 29, 30, 30а і підвалу 1-12, загальною площею 1561.2 кв.м. та визначено законним підведені водопровідні, каналізаційні, паропровідні теплові та електричні комуникації. вентиляцію.

Вищенаведене додатково підтверджує можливість віднесення нежитлової будівлі літ. "Д/1-1", загальною площею 1561,2 кв.м, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , саме до класу 1252 «Будівлі промисловості».

З наявних в матеріалах справи технічних паспортів на виробничий будинок складського призначення сховище № 2 та сховище № 1, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , судом апеляційної інстанції встановлено, що сховище № 1 - нежитлова будівля літ."Н-1", загальною площею 3077,4 кв.м. складається з приміщень підвалу, складів, коридорів, тамбурів, кабінетів, кладових, компресорної та санвузла ( а.с. 58-60), а в нежитловій будівлі літ."Ф-1" - сховище № 2, загальною площею 1626,0 кв.м, складається зі складів та підсобних приміщень.

З урахуванням вказаного, вищеперелічені об`єкти нежитлової нерухомості за своїми технічними характеристиками відповідно до ДК 018-2000 відносяться до класу 1252 "Резервуари, силоси та склади", підклас: 1251.9 "Склади та сховища інші".

Також, варто зазначити, що нежитлова будівля літ. "П-1", загальною площею 33,5 кв.м, розташована за адресою АДРЕСА_1 , згідно з технічним паспортом та експлікацією до нього ( а.с. 41) є виробничим будинком (Диспетчерська), складається з кабінету, побутового приміщення, коридору та диспетчерської, відтак наявні підстави стверджувати, що така нерухомість за своїми характеристиками відноситься до класу 1251 "Будівлі промисловості", підклас 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

З наявного в матеріалах справи технічного паспорту на виробничий будинок ( а.с. 80) вбачається, що нежитлова будівля літ."А-1", загальною площею 6310,0 кв.м., розташована за адресою АДРЕСА_5 є виробничим будинком (нежитлова будівля, що складається з приміщень цеху, холодильних камер, підсобних, електрощитових, трансформаторних, компресорних, побутових, санвузлів та інш.), а отже, за ДК 018-2000 така нерухомість відноситься до класу 1251 "Будівлі промисловості", підклас 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості".

Суд апеляційної інстанції враховує, що позивачем на підтвердження того факту, що спірні нежитлові приміщення не відносяться до будівель готельних, офісних, торговельних або для публічних виступів надано до матеріалів справи висновок щодо визначення функціонального призначення будівель № 32014052-1, складений експертом ТОВ "БУДГРУПП" Заховаєвим І.В. від 03.03.2023 № 32014052-1, згідно з якими всі вищевказані нежитлові приміщення за ДК 018-2000 відносяться до класів 1251 та 1252.

Колегія суддів зауважує, що апелянт заперечував проти врахування вищевказаного висновку та зазначав про його неналежність, як доказу на підтвердження визначення функціонального призначення спірних будівель, через те, що останній було складено вже після винесення спірних податкових повідомлень-рішень.

Разом з цим, дослідивши зміст від 03.03.2023 №32014052-1, судом встановлено, що при його складенні використовувались наступні документи: Технічний паспорт на нежитлову будівлю літ. Н-1, (призначення складське), загальною площею 3077,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 07.10.2002 КП «Харківське міське БТІ», реєстрація змін при проведенні поточної інвентаризації станом на 23.12.2008; Технічний паспорт на нежитлові приміщення підвалу №1, 2г, 27; 1-го поверху №11-22 в нежитловій будівлі літ. Ф-1, (призначення складське), загальною площею 1626,0 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений станом на 07.10.2002 КП «Харківське міське БТІ», реєстрація поточних змін станом на 23.12.2008; Технічний паспорт на нежитлову будівлю літ. Д/1-1, (призначення виробниче), загальною площею 1561,2 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 11, виготовлений станом на 03.06.2008 КП «Харківське міське БТІ»; Технічний паспорт на нежитлову будівлю літ. П-1, (призначення виробниче), загальною площею 33,5 кв.м., розташовану за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 11, виготовлений станом на 07.10.2002 КП «Харківське міське БТІ»; Технічний паспорт на нежитлову будівлю літ. А-1, (призначення виробниче), загальною площею 6310,0 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , виготовлений станом на 06.07.2006 КП «Харківське міське БТІ».

Таким чином, спеціаліст при складанні висновку керувався релевантними правовстановлюючими та технічними документами, які були актуальними на 2021 рік та на час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а також застосовував Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який враховано і судом першої інстанції при вирішенні даної справи, а тому у контролюючого органу не було підстав для його відхилення, як документа, при визначенні приналежності спірної нерухомості до певного виду будівель.

За викладених обставин, враховуючи встановлені під час розгляду справи технічні характеристики спірної нерухомості, колегія суддів вважає, що при нарахуванні податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, контролюючий орган мав застосовувати ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 0,1 %, встановленому рішенням ХМР № 542/17 для «інших будівель».

Разом з цим, з наявного в матеріалах справи розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ( а.с. 130-132), вбачається, що контролюючим органом застосовано ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебуває у власності ОСОБА_1 у розмірі 1%. При цьому, обрання такої ставки податку було зумовлено тим, що ГУ ДПС в Харківській області вважало, що нежитлова нерухомість позивача відноситься до торговельних будівель.

Колегія суддів зазначає, що таких висновків відповідач дійшов виключно на підставі того, що видами господарської діяльності позивача є 46.31. Оптова торгiвля фруктами й овочами; 46.33 Оптова торгiвля молочними продуктами, яйцями, харчовими олiями та жирами; 52.10 Основна Складське господарство; 47.21 Роздрiбна торгiвля фруктами й овочами в спецiалiзованих магазинах; 31.01 Виробництво меблiв для офiсiв i пiдприємств торгiвлi; 68.20 Надання в оренду й експлуатацiю власного чи орендованого нерухомого майна; 53.20 Iнша поштова та кур`єрська діяльність, 47.11 Роздрiбна торгiвля в неспецiалiзованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 25.11 Виробництво будiвельних металевих конструкцiй i частин конструкцій; 47.99 Iншi види роздрiбної торгiвлi поза магазинами.

Крім того, контролюючий орган врахував, що позивач у своїй заяві про застосування спрощеної системи оподаткування від 27.03.2020 за № 40510/ФОП/56 вказував місце провадження господарської діяльності за адресами: 1) 61036, Харківська обл., м. Харків, Слобідський р-н, вул. Ковтуна, буд. 24; 2) 61036, Харківська обл., м. Харків, Слобідський р-н, вул. Морозова, буд. 11, тобто за місцем розташування спірної нерухомості.

Однак, колегія суддів наголошує, що основним видом діяльності позивача згідно з витягом з ЄДРЮОФОП та ГФ є 52.10 складське господарство, а наявність інших зареєстрованих видів діяльності, зокрема, оптової торгівлі, за жодних умов не змінює функціонального призначення будівель, що об`єктом оподаткування та не свідчить про їх використання з метою торгівлі.

Крім того, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000, а не наявної у розпорядженні податкового органу інформації щодо здійснення суб`єктом господарювання своєї діяльності.

Відповідно до розділу 2 "Класифікація будівель та споруд" ДК 018-2000 визначено групу 123 "Будівлі торговельні". Цей клас включає клас 1230 "Будівлі торговельні": - торгові центри, пасажі, універмаги, спеціалізовані магазини та павільйони, зали для ярмарків, аукціонів, виставок, криті ринки, станції технічного обслуговування автомобілів та т. ін. Цей клас включає також: - підприємства та установи громадського харчування (їдальні, кафе, закусочні та ін.) - приміщення складські та бази підприємств торгівлі й громадського харчування - підприємства побутового обслуговування. Клас 1230 "Будівлі торговельні" включає підкласи 1230.1 "торгові центри, універмаги, магазини", 1230.2 "криті ринки, павільйони та зали для ярмарків", 1230.3 "станції технічного обслуговування автомобілів", 1230.4 "їдальні, кафе, закусочні та т. ін.", 1230.5 "бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування", 1230.6 "будівлі підприємств побутового обслуговування", 1230.9 "будівлі торговельні інші".

З аналізу наведеного слідує, що до торговельних будівель відносяться виключно ті споруди, які використовуються суб`єктом господарювання в процесі діяльності, пов`язаної з торгівлею або громадським харчуванням.

Разом з цим, доказів використання позивачем спірної нежитлової нерухомості за іншим призначенням, ніж вказано у технічних паспортах, зокрема з метою торгівлі, відповідачем до суду не надано.

Отже, ГУ ДПС в Харківській області необґрунтовано кваліфіковано нежитлову власність позивача в якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно за ставкою 1% як до будівель торгівельних, у той час як що до вказаних будівель повинна застосовуватися ставка податку у 2021 році як для інших будівель 0,1 відсоток.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 17.02.2020 у справі № 820/3556/17, оскільки у вказаній справі спірним є питання правомірності донарахування податковим органом грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, власнику нежитлового приміщення, що віднесене до будівель промисловості, та можливість застосування положень підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України до будівлі, яка хоч і віднесена до будівель промисловості згідно з правовстановлюючими документами, однак не перебуває у власності промислових підприємств та не використовується у виробничому процесі промислових підприємств. Водночас, у спірних правовідносинах позивач заперечує розмір ставки податку, який було йому донараховано. Таким чином, правова позиція наведеної постанови Верховного Суду стосується застосування інших норм права, а тому не підлягає врахуванню під час розгляду даної справи.

Щодо посилань ГУ ДПС в Харківській області на невиконання позивачем обов`язку щодо звірки даних, суд зазначає, що право платника податків ініціювати проведення звірки даних не може вважатись обов`язковим порядком досудового врегулювання спору та жодним чином не нівелює висновок суду про протиправність спірних рішень.

При цьому суд апеляційної інстанції враховує, що у попередні роки (2019-2020) позивачу щодо спірної нерухомості виносились за аналогічних обставин податкові повідомлення-рішення із застосуванням ставки податку 0,1%, як для інших будівель, а не торговельних будівель.

Колегія суддів враховує, що відповідачем не надано до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який слугував підставою для винесення оскаржуваного рішення, зокрема із зазначенням відомостей щодо цільового призначення нежитлової будівлі. Крім того, за відсутності такої інформації, контролюючий орган мав вжити заходів, спрямовані на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, а не на власний розсуд, без законного на те обґрунтування довільно визначати ставку податку.

Будь-яких інших доказів на підтвердження наявності підстав для застосування при визначенні ставки податку до об`єкту нерухомого майна (належних позивачу нежитлових приміщень) у розмірі 1% контролюючим органом ані до суду першої ані апеляційної інстанції не надано.

Крім того, колегія суддів зазначає, що контролюючим органом було двічі визначено податкове зобов`язання за нежитлову будівлю літ."Н-1", загальною площею 3077,4 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 92322,00.

Так, порівнявши зміст податкового повідомлення-рішення № 0-2030 від 20.12.2022 та податкового повідомлення-рішення №0-2030 від 20.12.2022 судом апеляційної інстанції встановлено, що вони є аналогічні за змістом, винесені за один і той самий період (2021 рік) та щодо одного й того ж майна, тобто у спірному випадку підтвердилось подвійне оподаткування, що в свою чергу є неприпустимим та додатково вказує на наявність підстав для визнання протиправними та скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права

У справі "Новік проти України" (18.12.2008) Суд зробив висновок, що "надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога "якості закону" у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля".

У справі "Щокін проти України" Суд дійшов висновку про порушення прав заявника, гарантованих статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, по-перше, в зв`язку з тим, що відповідне національне законодавство не було чітким і узгодженим, та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватність захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не була дотримана вимога законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника - платника податку, коли у його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування.

Податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік відомостей та джерел їх отримання, необхідних для правильного визначення ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позбавлений можливості визначати розмір такої ставки на власний розсуд. А тому, визначивши ставку податку до належного позивачу нерухомого майна без належного на те обґрунтування та законних підстав, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.

Колегія суддів зазначає, що положення статті 4 ПК України закріплюють низку принципів, які повинні застосовуватися як на стадії встановлення податків, їх основних елементів, при внесенні змін до окремих елементів податку, так і на стадії застосування норм, якими визначений обов`язок сплати податку. Серед принципів, проголошених у вказаній нормі, є, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4. пункту 4.1. статті4 Податкового кодексу України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі № 822/2687/17.

Верховний Суд в даному рішенні прийшов до висновку, що вирішення спору у цій справі на користь платника податків обумовлено як прогалиною у нормативному регулюванні вказаних правовідносин, так і положеннями податкового принципу презумпції правомірності платника податків.

Згідно із ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В силу ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, відповідач правомірності своїх рішеннь належним чином не довів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень № 0-2030 від 20.12.2022, № 0-2030 від 20.12.2022, № 0-2030 від 20.12.2022, № 0-2030 від 20.12.2022, № 0-2030 від 20.12.2022, № 0-2030 від 20.12.2022, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені ПК України, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, отже, наявні підстави для їх скасування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі № 520/4243/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій