Справа № 380/14901/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2023-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 рокуЛьвівСправа № 380/14901/23 пров. № А/857/18399/23

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року ухвалене суддею Братичак У.В. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/14901/23 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача № ПШ015691 від 10.05.2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн.

22 вересня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, не є автомобільним перевізником, а, отже, не є суб`єктом відповідальності за порушення Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що провів рейдову перевірку, в ході якої зупинив транспортний засіб, який належить позивачу, водій якого здійснював вантажні перевезення та не мав належно оформленої товарно-транспортної накладної, протоколу перевірки та адаптації тахографа, тахошайби до 12.03.2023 року. Відповідач вважає, що позивач є автомобільним перевізником, оскільки є власником транспортного засобу, який перевірявся, та підприємцем, який здійснює вантажні перевезення. Що стосується передачі транспортного засобу, який, в ході рейдової перевірки, зупинив відповідач, в оренду, то відповідач зазначив, що позивач не надав доказів того, що позивач отримав плату за передачу транспортного засобу в користування, а тому вважає, що договір про передачу транспортного засобу укладений позивачем формально.

З цих підстав відповідач вважає, що постанова про накладення штрафу є законною.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 22.03.2023 року відповідач, на підставі направлення на перевірку № 000433 від 13.03.2023 року, провів рейдову перевірку транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів.

У ході перевірки об 11 год. 30 хв. 22.03.2023 року був зупинений транспортний засіб марки DAF, модель CF 75.310, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Цього ж дня відповідач склав акт перевірки, у якому зафіксував порушення позивачем, як автомобільним перевізником, ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме, при здійсненні вантажних перевезень, перевізник не забезпечив водія протоколом перевірки та адаптації тахографа, товарно-транспортною накладною встановленого зразка, тахошайбою за 12.03.2023 року.

10.05.2023 року відповідач розглянув справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт та прийняв постанову № ПШ015691 про застосування адміністративного-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. за порушення ст.ст. 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Що стосується тверджень позивача про те, що позивач не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ (далі Закон № 2344-ІІІ), автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У статті 33 Закону № 2344-ІІІ зазначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Зі змісту цих норм слідує, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт несуть фізичні чи юридичні особи, які безпосередньо здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами.

Вантажний транспортний засіб марки DAF, модель CF 75.310, номерний знак НОМЕР_1 , який, у ході перевірки зупинив відповідач, належить на праві власності позивачу.

Водночас, суд першої інстанції встановив, що 12.10.2021 року позивач уклав договір оренди транспортного засобу з ТзОВ «ТД «Королівський Сокіл». Цей договір є нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі під № 2899.

Автомобіль, згідно із цим договором, надається в оренду на строк до 12.10.2024 року.

На підтвердження факту передання транспортного засобу в оренду, 12.10.2021 року позивач та ТзОВ «ТД «Королівський Сокіл» уклали та підписали акт прийому-передачі транспортного засобу, згідно із Договором оренди від 12.10.2021 року. Крім того, сторонами складений акт звірки розрахунків на 12.04.2023 року.

Висновок відповідача про те, що перевізником виступає позивач ґрунтується лише на тому, що автомобіль, яким здійснювалося перевезення зареєстровано за позивачем.

Між тим, на думку суду, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.

Відповідний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.08.2023 у справі № 600/1407/22-а.

Апеляційний суд встановив, що на момент здійснення рейдової перевірки 22.03.2023 року транспортний засіб марки DAF, модель CF 75.310, номерний знак НОМЕР_1 , хоч і належав позивачу на праві власності, проте перебував в користування ТзОВ «ТД «Королівський Сокіл», підтвердженням чого є зареєстрований та засвідчений у нотаріальному порядку договір оренди транспортного засобу від 12.10.2021 року та акт прийому-передачі орендованого майна до Договору оренди від 12.10.2021 року.

Вказаний договір оренди є чинним, недійсним не визнавався, протилежного відповідач не довів.

Апеляційний суд наголошує, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу, а не власник/користувач транспортного засобу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 06.07.2023 року у справі № 560/514/22.

На думку апеляційного суду, належність на праві власності автомобіля марки DAF, модель CF 75.310, номерний знак НОМЕР_1 позивачу, не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки, відповідач не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 22.03.2023 року позивач на зазначеному транспортному засобі надавав послуги з перевезення вантажів на замовлення, та, що він є автомобільним перевізником у розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт.

На підставі цих даних, апеляційний суд стверджує, що позивач не є автомобільним перевізником, що здійснював перевезення товару автомобілем марки DAF, модель CF 75.310, номерний знак НОМЕР_1 22.03.2023 року об 11 год. 30 хв. у місті Київ, кільцева дорога.

Ця обставина є самостійною підставою для скасування постанови відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Інші доводи позивача не впливають на висновок суду про протиправність рішення відповідача.

Суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, зробив вірний висновок про відсутність у позивача статусу автомобільного перевізника у спірних правовідносинах, внаслідок чого правомірно скасував оскаржене рішення.

Цей висновок є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2023 року в справі № 380/14901/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Постанова складена 20.11.2023 року