Справа № 160/5026/23
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2023-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2023 рокуСправа №160/5026/23
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОМЕТИЗ» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОМЕТИЗ» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 169/32-00-07-06-19 від 27.02.2023 та № 171/32-00-07-06-19 від 27.02.2023.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результами перевірки Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОМЕТИЗ» (далі також ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ»), проведеної Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків, було складено акт перевірки № 22/32-00-07-06-07-14/05393145 від 18.01.2023. На підставі зазначеного акту Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків 27.02.2023 прийняло оскаржувані податкові-повідомлення рішення, які позивач вважає протиправними. Вказує, що під час проведення перевірки контролюючому органу було надано всі необхідні первинні документи для підтвердження дотримання вимог Податкового кодексу України при формуванні розміру від`ємного значення суми з податку на додану вартість із контрагентами-постачальниками за період, що перевірявся. Господарські операції між ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» і ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО», ТОВ «ЕНЕРДЖІ ГРУП ІНВЕСТ» мали реальний характер, діяльність позивача була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, що зумовлює хибність викладених в акті перевірки висновків податкового органу про неможливість здійснення господарських операцій, а тому вони не можуть бути покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Заперечень щодо фактичної зміни структури активів та зобов`язань, власного капіталу позивача внаслідок проведення господарських операцій з вказаними контрагентами відповідачем не зазначено. Висновки відповідача обґрунтовані недотриманням податкового законодавства іншими платниками податків -контрагентами позивача, яких відповідач дійшов з урахуванням даних з інформаційних систем ДПС України. Однак законодавство України не ставить виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит у залежність від дотримання вимог податкового законодавства його контрагентами.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2023 позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
29.03.2023 у встановлений строк до суду надійшло клопотання представника позивача з доданим до нього документом про доплату судового збору.
Ухвалою від 03.04.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
07.04.2023 до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 12.04.2023.
17.04.2023 через систему «Електронний суд» та 20.04.2023 засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи заперечення проти позовних вимог, зазначив, що платники податків повинні дотримуватися розумної обачності при виборі контрагентів та укладенні з ним договорів, оскільки від цього залежить подальше фактичне їх виконання, отримання прибутку та формування податкового кредиту з податку на додану вартість (далі також ПДВ). Перевіркою ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» було встановлено порушення ним податкового законодавства у відносинах з контрагентами: ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО» і ТОВ «ЕНЕРДЖІ ГРУП ІНВЕСТ», які за інформацією податкового органу не мають достатнього матеріально-технічного забезпечення для виготовлення продукції та її поставки за договорами, укладеними з позивачем. Зазначені підприємства не є виробниками поставлених товарів та не придбавали їх по ланцюгу постачання. Також відповідач вказав, що податковий орган має право збирати податкову інформацію про платників податків та використовувати її під час проведення документальних перевірок, у зв`язку з чим докази неможливості реального виконання господарських операцій (відсутність достатньої кількості працівників, основних засобів, неможливість встановлення походження товару/робіт/послуг, невідповідність між наданими до перевірки первинними документами та даними податкової інформації) належним чином зібрані та відображені в акті перевірки.
Відзив містив клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, у задоволенні якого відмовлено ухвалою від 19.04.2023.
24.05.2023 через систему «Електронний суд» та 29.05.2023 засобами поштового зв`язку надійшли додаткові пояснення відповідача, у яких зазначено, зокрема, що у разі укладення договору фінансового лізингу транспортний засіб має бути перереєстрований регіональним сервісним центром. Однак транспортний засіб Fiat Dukato, номерний знак НОМЕР_1 , не перереєстрований за ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» і не значиться у системі як такий, що перебуває у його користуванні або володінні.
01.06.2023 надійшли заперечення позивача, у яких вказано, що транспортування товару, придбаного ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» у ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО» і ТОВ «ЕНЕРДЖІ ГРУП ІНВЕСТ», підтверджується товарно-транспортними накладними. Під час перевірки ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» було надано усі необхідні документи щодо відносин з ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО» і ТОВ «ЕНЕРДЖІ ГРУП ІНВЕСТ», та посадовими особами відповідача не було складено актів про відмову позивача у наданні копій запитуваних документів.
22.08.2023 надішли додаткові пояснення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві та раніше поданих ним поясненнях.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основний вид економічної діяльності ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» за КВЕД: 24.34 Холодне волочіння дроту.
18.01.2023 за результатами перевірки складено Акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» № 22/32-00-07-06-07-14/05393145.
Відповідно до висновків вказаного акта перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за вересень 2022 року у декларації від`ємного значення з ПДВ встановлено такі порушення:
- п.200.1, абз. б) п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями, діючими в період, що охоплений перевіркою), внаслідок чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у вересні 2022 року у розмірі 6379 гривень.
Під час перевірки податковий орган дійшов висновку про неможливість (нереальність) здійснення господарської діяльності між ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» і ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО», ТОВ «ЕНЕРДЖІ ГРУП ІНВЕСТ», оскільки контролюючим органом, за результатами аналізу ЄРПН, даних АІС «Податковий блок» встановлено відсутність у вказаних контрагентів позивача можливості здійснення господарських операцій (відсутність технічної та матеріальної бази для виробництва товару; невстановлення фактичних виробників по ланцюгу придбання товарів; неможливість реального здійснення платником податків господарських операцій з урахуванням часу, місцезнаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів).
Предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих Східним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платника податків.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Податковий кодекс України (далі також ПК Ураїни; у редакції на час виникнення спірних правовідносин) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Пунктом 44.2 ст. 44 ПК України передбачено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Судом встановлено, що 06.10.2021 між ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО» (продавцем) і ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу № 1273/21, відповідно до умов якого продавець зобов`язаний передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити інструмент (товар) за договірними цінами на умовах цього договору (п. 1.1 договору).
Кількість, номенклатура, нормативна документація та технічні вимоги кожної партії товару вказується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 договору).
На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем надано такі документи (в копіях): договір купівлі-продажу № 1273/21 від 06.10.2021; специфікації до вказаного договору № 30 від 27.04.2022, № 31 від 27.04.2022, № 64 від 27.07.2022, № 67 від 29.07.2022, № 70 від 16.08.2022, № 72 від 29.08.2022, № 73 від 05.09.2022, № 74 від 15.09.2022, № 75 від 23.09.2022, № 76 від 23.09.2022, № 77 від 28.09.2022; накладна № СФ-0000066 від 28.04.2022; ТТН № 66 від 28.04.2022; прибутковий ордер № 370 від 28.04.2022; накладна № СФ-0000063 від 28.04.2022; прибутковий ордер № 254 від 28.04.2022; накладна № СФ-0000122 від 03.08.2022; прибутковий ордер № 508 від 03.08.2022; накладна № СФ-0000127 від 08.08.2022; прибутковий ордер № 617 від 08.08.2022; прибутковий ордер № 532 від 08.08.2022; накладна № СФ-0000134 від 22.08.2022; прибутковий ордер № 566 від 22.08.2022; накладна № СФ-0000144 від 02.09.2022; прибутковий ордер № 598 від 02.09.2022; накладна № СФ-0000154 від 09.09.2022; прибутковий ордер № 627 від 07.09.2022; накладна № СФ-0000159 від 22.09.2022; прибутковий ордер № 659 від 22.09.2022; накладна № СФ-0000161 від 30.09.2022; прибутковий ордер № 684 від 30.09.2022; накладна № СФ-0000162 від 27.09.2022; прибутковий ордер № 899 від 27.09.2022; накладна № СФ-0000170 від 30.09.2022; ТТН № 170 від 30.09.2022; прибутковий ордер № 922 від 30.09.2022; виставлені ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО» рахунки покупцю ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» № СФ-0000066 від 26.04.2022, № СФ-0000063 від 21.04.2022, № СФ-0000122 від 22.07.2022, № СФ-0000127 від 28.07.2022, № СФ-0000134 від 10.08.2022, № СФ-0000144 від 23.08.2022, № СФ-0000154 від 05.09.2022, № СФ-0000159 від 12.09.2022, № СФ-0000161 від 22.09.2022, № СФ-0000162 від 23.09.2022, № СФ-0000170 від 28.09.2022; платіжні доручення про здійснення ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» оплати за договором № 1273/21 від 06.10.2021 (із зазначенням номеру і дати рахунку у призначенні платежу) на рахунок ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО» № 3636 від 26.05.2022, № 3640 від 26.05.2022, № 6355 від 02.09.2022, № 6519 від 07.09.2022, № 6520 від 07.09.2022, № 6884 від 21.09.2022, № 7221 від 03.10.2022, № 7445 від 07.10.2022, № 7758 від 21.10.2022, № 7876 від 26.10.2022, № 7217 від 03.10.2022, № 7272 від 05.10.2022.
21.08.2020 між ТОВ «ЕНЕРДЖІ ГРУП ІНВЕСТ» (продавцем) і ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ» (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу № 1023/20, відповідно до умов якого продавець зобов`язаний передати у власність покупцеві, а покупець прийняти та оплатити матеріали (товар) за договірними цінами на умовах цього договору (п. 1.1 договору).
Кількість, номенклатура, нормативна документація та технічні вимоги кожної партії товару вказується у специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору (п. 1.2 договору).
В акті перевірки підтверджено відображення вказаних операцій в бухгалтерському обліку та оплату за вказані послуги.
Зі змісту акта перевірки встановлено, що обставини порушень позивачем податкового законодавства, сформовані виключно на підставі зібраної податкової інформації.
При цьому, суд вказує, що в акті перевірки контролюючим органом не надано оцінку господарським взаємовідносинам позивача з його контрагентами на підставі наданої до перевірки первинної документації та документів бухгалтерського та податкового обліку.
Суд звертає увагу, що сама по собі податкова інформація не є достатньою підставою для висновку про неможливість реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами. Суд наголошує на недопустимості такого підходу податкового органу до оцінки правомірності формування позивачем податкового кредиту, оскільки отримана податкова інформація повинна оцінюватися у співвідношенні з первинною документацією.
Крім того, суд зауважує, що отримання податковим органом податкової інформації, у якій викладено висновки про вчинення контрагентом платника податків нікчемного правочину або відображення у звітності показників господарських операцій, які фактично не відбулись, не звільняє такий податковий орган від виконання обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту вчинення платником податків порушення закону. Зібрана податкова інформація щодо контрагента не має преюдиціального значення та не є документом, що достовірно та безсумнівно підтверджує обставини фактичної дійсності.
Суд встановив, що позивачем було надано документи, які дають можливість дійти висновку про рух активів у процесі здійснення зазначених вище господарських операцій, наявність спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарських операцій та існування зв`язку між фактом придбання товарів (робіт, послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку та доказами на підтвердження отримання позивачем товарів.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, що стосуються господарських операцій з контрагентами позивача, суд надає перевагу належним письмовим доказам, а саме документам первинного бухгалтерського обліку.
Відповідно до п. 44.3 ст. 44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з п. 198.2 ст. 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.2 статті 200 ПК України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Суд зазначає, що підставою для ведення бухгалтерського обліку господарських операцій та надання юридичної сили і доказовості є первинні документи, що повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена також Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88.
Згідно з пунктом 1.2 цього Положення первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції.
Відповідно до пункту 2.1 Положення підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Згідно з пунктом 2.3 Положення неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Судом було досліджено первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача, та встановлено, що вказані господарські операції пов`язані з господарською діяльністю позивача, а первинні документи складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки стосовно виконання умов досліджуваних договорів, необґрунтованими, оскільки правомірність формування податкового кредиту по вказаним контрагентам підтверджується долученими до матеріалів справи первинними документами.
Надані позивачем первинні документи підтверджують формування показників податкової звітності позивача та вказують, що господарські операції, які є підставою для формування податкового обліку підприємства, відбулись.
Так, рух активів при здійсненні вище вказаних операцій підтверджується документами про оплату, накладними, укладеними договорами, документами податкового обліку, копії яких долучені до матеріалів справи та були досліджені судом.
Вищезазначені документи не мають дефектів форми, змісту або походження, які відповідно до ст.ст. 198, 201 Податкового кодексу України, ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.
Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
У товарно-транспортних накладних по відносинам позивача з ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО» № 66 від 28.04.2022, № 170 від 30.09.2022 зазначено вантажовідправника - ТОВ «ПРОМІНСТРУМЕНТ ДНІПРО», замовника, вантажоодержувача і автомобільного перевізника - ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ», містяться відомості про автомобіль Fiat Dukato, номерний знак НОМЕР_1 , водія ОСОБА_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 .
У товарно-транспортних накладних по відносинам позивача з ТОВ «ЕНЕРДЖІ ГРУП ІНВЕСТ» № 415 від 30.08.2022, № 414 від 30.08.2022, № 413 від 30.08.2022, № 0000432 від 06.09.2022, № 450 від 15.09.2022, № 454 від 19.09.2022 зазначено вантажовідправника ТОВ «ЕНЕРДЖІ ГРУП ІНВЕСТ», замовника, вантажоодержувача і автомобільного перевізника - ПРАТ «ДНІПРОМЕТИЗ», містяться відомості про автомобіль Fiat Dukato, номерний знак НОМЕР_1 , водія ОСОБА_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 .
Відповідно до наданої позивачем копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу Fiat Dukato, номерний знак НОМЕР_1 , є ТОВ «УЛФ-ФІНАНС».
Також позивачем надано копію посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого ОРЕВ УДАІ УМВС в Дніпропетровській області 12.07.1996 на ім`я ОСОБА_1 .
Щодо посилання відповідача на нездійснення перереєстрації вказаного транспортного засобу за позивачем суд зазначає, що згідно з пунктом 27 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. № 1388, транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби перереєстровуються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору після повного розрахунку або зазначеного в договорі фінансового лізингу окремого договору купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу або іншого договору, визначеного договором фінансового лізингу.
Крім того, в акті перевірки, на підставі якого відповідачем прийнято оскаржувані податкові-повідомлення рішення, були відсутні зауваження до наданих позивачем товарно-транспортних накладних з наведених відповідачем у додаткових поясненнях підстав.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727, акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати; довідка документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з пунктом 5 Розділу ІІ зазначеного Порядку, факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Зібраними у справі доказами підтверджуються господарські операції позивача, а відтак спростовуються висновки акту перевірки про порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Крім того, суд зазначає, що податковий орган в акті перевірки не ставив під сумнів достовірність даних, вказаних у всіх первинних документах та документах бухгалтерської звітності (договори, рахунки, банківські виписки), а також не зазначав про порушення вимог чинного податкового законодавства при їх формуванні.
При цьому сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2023 у справі № 360/1283/20 та від 03.03.2023 у справі № 804/644/16.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16.05.2023 у справі № 805/1357/16-а.
Допущені контрагентом порушення вимог законодавства при створенні підприємства та веденні господарської діяльності можуть потягнути відповідальність щодо нього та не впливають на право позивача на віднесення до складу податкового кредиту сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість та до складу бюджетного відшкодування сплаченого у попередніх періодах постачальнику податку на додану вартість.
Суд звертає увагу, що принцип індивідуальної податкової відповідальності - один з принципів, на яких базується чинне податкове законодавство України. Так, за змістом статті 47 Податкового кодексу України складання податкової звітності покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.
Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що свідчить про те, що, у разі коли контрагент не виконав свого зобов`язання зі сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо неплатника, а не інших осіб, у тому числі його контрагентів. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на віднесення сплачених ним у ціні товару (послуг) відповідних сум до складу податкового кредиту з ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Суд зазначає, що висновки контролюючого органу про відсутність у контрагентів позивача (по ланцюгу постачання) трудових та матеріально-технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДПС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та сама по собі, окремо від інших доказів або за їх відсутності, не доводить наявності податкових правопорушень, на які посилається контролюючий орган.
Крім того, суд вказує, що контролюючим органом не було проведено контрольних заходів щодо контрагентів постачальників позивача та дослідження їх первинних документів, не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з надання послуг, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої поведінки та злагодженості дій між ними.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 10.05.2023 у справі № 810/1052/15.
Так само не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання взятих на себе зобов`язань посилання податкового органу на відсутність достатньої кількості штатних одиниць, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання можливості здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.
Отже, податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, не є обов`язковим свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, які є підставами формування бухгалтерського обліку.
Сама по собі відсутність необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів платника податків не є безумовним свідченням нереальності господарської операції, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.
При цьому, контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів на спростування реальності господарських операцій. Контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) позивача та наміру одержати економічний ефект. Податкова ж інформація щодо контрагентів позивача не може слугувати підставою для відмови позивачу в отриманні податкової вигоди за відсутності доведення податковим органом недобросовісних узгоджених дій сторін господарської операції або обізнаності платника податку із податковими зловживаннями контрагентів.
Разом з тим, зазначені обставини, які фактично носять характер припущень з боку контролюючого органу, недостатньо, щоб стверджувати про нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентами.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.12.2019 у справі №814/1439/17 та від 26.01.2023 у справі № 280/5647/19.
У контексті наведеного суд зазначає, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, позивачем надано належно оформлені первинні документи та інші документи, складені в межах вчинених господарських операцій, які в сукупності свідчать про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій та використання їх в межах господарської діяльності позивача, що є підставою для формування платником податкового обліку.
У свою чергу, викладені відповідачем аргументи є недостатніми, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податків в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу, знаходження за заявленою юридичною адресою тощо. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати, саме, для цієї особи.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Контролюючим органом не подано доказів, які однозначно свідчили б про неправдивість одержаних від платника документів, підтверджували б фіктивний характер спірних операцій та недобросовісність позивача як платника податків. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які підтверджували б те, що вчинення правочину (укладення договору), на підставі якого виникли взаємовідносини між позивачем та контрагентом не відповідали дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав та обов`язків чи свідчили б про незвичність цін за спірними операціями, або про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності товариства, господарській меті з метою досягнення правових наслідків та які порушують публічний порядок, суперечать моральним засадам суспільства та спрямовані на заволодіння майном держави.
Отже, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату, лише, ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінюючи надані сторонами докази, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження правомірності оскаржуваних рішень.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування нопм права, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем у зв`язку з розглядом даної справи понесено витрати зі сплати судового збору в сумі 5368,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1844 від 07.03.2023 на суму 2684,00 грн та платіжним дорученням № 2407 від 28.03.2023 на суму 2684,00 грн.
Відповідно до ст. 139 КАС України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 243, 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Позов Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОМЕТИЗ» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 169/32-00-07-06-19 від 27.02.2023.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків № 171/32-00-07-06-19 від 27.02.2023.
Стягнути зі Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного акціонерного товариства «ДНІПРОМЕТИЗ» судові витрати зі сплати судового збору у сумі 5368,00 грн (п`ять тисяч триста шістдесят вісім гривень).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «ДНІПРОМЕТИЗ», місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, проспект Слобожанський, буд. 20, .

Відповідач: Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків, місцезнаходження: 49600, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, буд. 57, код ЄДРПОУ ВП 43968079.

Повне рішення суду складено 17.11.2023.

Суддя В.В. Рянська